Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Jarmo Ruutinen.
Tervetuloa. Asut nykyään Saarijärvellä mutta et ole siellä syntynyt.
Missä synnyit ja millaiseen perheeseen?
Olen syntynyt Pohjois-Karjalassa, Nurmeksessa, -
yhdeksänlapsiseen perheeseen ja olen sen perheen nuorin.
Minkälainen perhe oli?
Tapahtuiko siellä jotain traagista nuoruudessasi?
Joo, isän ja äidin avioero oli traagisin asia, joka vaikutti koko elämään -
aina näihin päiviin asti.
Tuliko sinulle, näin jälkeenpäin ajateltuna, turvaton olo?
Kyllä, nimenomaan turvaton. Se vaikutti koulumaailmassa, -
varsinkin ala-asteella ja yläasteella, kun ei ollut isää.
Ei ollut isän mallia eikä ketään, jolle olisi voinut sanoa "Isä, voitko auttaa."
Ei voinut niin sanoa, kun sellaista ei ollut. - Joo.
Kun käymme läpi elämääsi, niin haluan todellakin tuoda esiin -
varhaislapsuuden, jo siitä kun lapsi syntyy.
Jos turvarakenteet ovat heikot, niin se on huono ennuste ihmiselle. - Kyllä.
Mitä tapahtui sinun kouluaikana?
Kuitenkin Lohjalla kävit koulua.
Kävit periaatteessa peruskoulun -
mutta loppuun asti ei ollut ihan tasapainoista kuitenkaan.
Ei. Koulunkäynti, ala-aste sekä yläaste, meni heikosti.
Johtuen näistä lähtöasetelmista, rikkinäisestä perheestä.
Näin sen nyt vanhempana ymmärrän.
Kävit peruskoulun ja oli tarkoitus mennä ammattikouluun -
mutta jo lähtöportilla menit väärään seuraan.
Joo, ammattikoululle johti portaat, johtaa varmaan vieläkin.
Portaiden alkupäässä oli tuttuja kavereita, jotka olivat yläasteella.
Heillä oli kassissa juotavaa ja jäin juttelemaan.
Portaitten yläpäähän en ole vieläkään päässyt. - Aivan.
Mitä sinne tuli seuraksi siihen kaveriporukkaan?
Seuraksi? - Niin. Mikä oli se aine, joka lähti teitä sitomaan?
Kyllä se oli tämä keskiolut. - Keskiolut.
Aivan ja siitä sinun elämässäsi alkoholikierre, -
joka oli aika totaalista.
Kyllä se siitä lähti. Se alkoi olla mukana koko ajan.
Sinä teit pieniä keikkahommia välillä -
mutta kuitenkaan pääkuvio ei muuttunut.
Joo, rakennustyömailla ja sellaisissa olin.
Sielläkin sitten vaan juotiin entistä enemmän.
Kovempia juomia vielä.
Kukaan ei missään vaiheessa puhunut Jeesuksesta. - Ei sanaakaan.
Sinulla oli sellainen tilanne, jossa olit jo niin kyllääntynyt elämään, -
että päätit jo, että 30 ikävuotta vanhemmaksi et halua elää.
Se oli tavoite, että kolmekymppisenä viimeistään pitää olla haudassa.
Ei täällä kannata sen pidempään olla, kun elämä on pelkkää juomista.
Yleisillä paikoilla notkumista.
Se on semmoista häpeällistä, se elämä alkoholistina. - Aivan.
Sitten tuli eräs kutsu sukulaisen häihin Saloon.
Käytkö sitä läpi. Kuka kutsun lähetti -
ja mitä siinä kutsuttiin ja mikä se tapahtuma oli?
Se oli kutsu minun veljeltä, joka on toiseksi vanhin.
Hän oli tullut uskoon Helsingin Hakaniementorin laitamilla.
Perjantai Kristukselle ryhmä oli pyytänyt hänet pullakirkkoon -
ja hän oli tullut siellä uskoon.
Kirjeen hän lähetti minulle lohjalaiseen Grilli-Tuoppi ravintolaan.
Siellä luettiin tätä yhdessä pöytäseurueen kanssa.
Joku pöytäseurueen miehistä sanoi, että se on varmaan -
joku paikkakunta, se usko, että heitä pois se paperi -
mutta laitoin sen farkkutakin taskuun. Luin sen myöhemmin.
Siellä oli 3 kumpua siinä kirjeessä.
Keskimmäinen oli Golgatan kumpu.
Myöhemmin ymmärsin, että Jeesus Kristus ristiinnaulittiin -
keskimmäisellä kummulla syntiemme tähden.
En tietenkään siinä elämäntilanteessa sitä tajunnut. - Joo.
Päinvastoin oli, että älkää tuosta puhuko.
Se ei sinulle merkitse mitään. - Joo kyllä.
Asenne oli se, ettei tällaiset minulle kuulu.
Sitten kuitenkin oli häät -
ja päätit mennä mutta sinulla ei ollut hääasua.
Se oli mielenkiintoinen elämänvaihe sekin.
Siskon miehen kanssa korjattiin kuormalavoja.
Etelä-Suomen suurimmalta kaatopaikalta -
löytyi lavojen joukosta rekkamiehen vaatteet.
Punainen Esso-paita jäi mieleen, kun se oli oikein verenpunainen.
Laitoin sen päälle ja puhtaat housut -
ja lähdettiin siskon miehen kanssa häihin Lohjalta Saloon.
Mitä siellä tapahtui?
Minulla oli mielessä, kun olin alkoholisti, että siellä on juotavaa.
Vähän sillä motiivilla lähdin ensin mutta joku toinen ääni sanoi -
sisimmässä, että pitäähän nähdä missä uskossa hän on?
Onko se ihan totta? - Hän oli ihan lyhyen aikaa ollut uskossa, eikö niin?
Joo, kyllä ja löytänyt vaimon.
Heidät vihittiin aviopariksi. - Kyllä.
No oliko siellä juotavaa?
Siellä ei ollut kuin kahvia, vettä ja mehua.
Ei ollut alkoholijuomia ollenkaan, ei edes kaljaa.
Kukaan ei tupakoinut eikä kiroillut -
vaan 2 siskoa soitteli kitaralla hengellisiä lauluja.
Tunnistin ne jälkeenpäin hengellisiksi.
Minähän kuuntelin siihen aikaan Irviniä. - Aivan.
Tämäkään, vaikka siinä oli pysähdystä vanhaan juoppoputkikauteen, -
ei kuitenkaan pysäyttänyt sinua niin, että juominen olisi loppunut.
Ei. Se oikeastaan meni vielä hurjemmaksi, -
kun näin, että veljelläni menee hyvin.
Siinä jotenkin alettiin juomaan vielä rankemmin.
Siskon mies oli mukana. - Joo.
Sisimmässäni kuitenkin ajattelin, vaikka olin juovuksissa.
Sinä oli ollut jo parissakin AA-paikassa, -
että juomiskierre katkeaisi.
Näin ei tapahtunut ja niissä ei kukaan puhunut Jeesuksesta mitään.
Ei puhuttu, puhuttiin vain mitä omaisuuksia on kertynyt, -
kun on raittiina tehnyt töitä. - Joo.
Olit sanonut, että toivomuksesi oli, -
että kolmekymppisenä elämäsi päättyy.
Jumalalla oli kyllä toinen suunnitelma, -
joka alkoi vähitellen tämän jälkeen tapahtua.
Sinä sait sitten siirron vai kuka ohjasi sinut Hauholle?
Miten se tapahtui?
Se oli Hauholla toimiva, siihen aikaan Vapaakirkon ylläpitämä Toivola koti.
Minä en tiennyt tästä paikasta mitään enkä muutenkaan ollut tietoinen.
Veljeni ja hänen vaimonsa olivat sitä mieltä, että minun tulisi lähteä sinne.
Muuten minulle käy huonosti.
Olin silloin jo siinä vaiheessa lohjalaisen apteekkitalon takana, -
että odotin vain millä tavalla lähtisin tästä maailmasta pois. - Aivan.
Sinulla oli hyvin pitkään sellainen epäuskon henki, -
etkä vielä ollut kiinnostunut uskon- asioista. - En ollut kiinnostunut.
Olin vain kiinnostunut, että tulisin parempaan kuntoon. - Aivan.
Sitten jaksaisi taas vähän ryypätä. - Niinhän oli aikaisemmin käynyt.
Mikä oli se muutos, lähtötapahtuma, josta kerrot tarkemmin.
Tuliko jokin sellainen tilaisuus tai tapahtuma?
Se, että minut haettiin Lohjalta -
oli se merkittävä tapahtuma minulle, -
että joku välitti niin paljon, että tuli hakemaan roskien seasta pois.
Ohjasi A-klinikalle ja sieltä sosiaalitoimiston kautta lähdettiin -
veljen vaimon autolla kohti -
päihdekotia, Hämeenlinnaan, joka ei ihan lähellä Lohjaa ole.
Sinne oli pitkä ajomatka. - Joo.
Oliko itsestään selvää, että olet siellä jonkun aikaa?
Tavoitteena oli, kolme kuukautta. - Joo.
Tapahtuiko 3 kk aikana, siellä nyt ei varmasti ollut kaljaa tarjolla?
Ei ollut tarjolla kaljaa. Siellä oli aamuhartaudet -
ja hengellinen puoli, mitä ei ollut näissä aikaisemmissa katkopaikoissa -
mutta tässä paikassa oli hengellinen puoli.
Ei sitä tuputettu mutta talon johtaja sanoi, -
että täällä on aamuhartaus ja aamupala.
Olisi syytä tulla aamuhartauteen, että saa aamupalankin.
Aamupala oli sinulle aluksi ehkä tärkeämpi. - Totta kai se oli.
Kun maailmassa ollaan eikä siellä ruokaa tarjoilla, niin nälkä oli kova.
Muistaakseni sanoit, -
että koit tämän johtajan jollain tavalla pitävän sinusta.
Joo. Se ystävällinen puhelu sieltä alkuhetkistä alkaen, -
kun Lohjan maisemista soitettiin sinne.
Veljen vaimo soitti, niin hän vastasi minulle puhelimeen, -
että olet sydämellisesti tervetullut tänne Toivola-kotiin.
Se herkisti minua, että miten voi joku niin ystävällisesti puhua puhelimessa -
tuntemattomalle. Emme tunteneet toisiamme.
Eikö tämä vahvista sitä, että itsetuntosi oli sellainen, -
että kukaan ei voi sanoa sinusta mitään hyvää. - Ei voinut sanoa, joo.
Kun ensimmäinen tuli, se kosketti. - Kyllä, ehdottomasti.
Se jäi pysyvästi mieleen. - Oli tärkeää, että se oli juuri johtaja, -
joka oli se viime kädessä, jota katsoit esikuvana. - Joo, kyllä.
Jos hän olisi toisella tavalla käyttäytynyt, töykeästi, -
niin voin sanoa, että en olisi lähtenyt sinne päin. - Aivan.
Kyllä sillä merkitystä oli. - Jumala johdatti asioita eteenpäin -
ja osoitti, että kolmekymppisenä menisit maan tomuun.
Asteittain sait tehdä varsinaisen ratkaisun.
Kerrotko siitä, mikä oli se paikka ja kokonaisuus.
Se alkuasetelma oli niissä aamuhartauksissa.
Siinä tapahtui tällainen herääminen. - Joo.
Talon tapoihin kuului myös mennä kesäjuhlille eri paikkakunnille.
Tällä kertaa Tampereen Pirkkahalliin. Veimme sinne kaikki kojut -
ja kerroimme mitä tämä päihdetyö on. - Joo.
Minä olin mukana ja huomasin, -
että siellä on veljeni ja hänen vaimonsa messualueella.
He kertoivat, että yleisurheilija Arto Härkönen -
pitää kohta puheen Pirkkahallissa, että lähde mukaan kuuntelemaan.
Olin siellä jo aikaisemmin käynyt katselemassa.
Halli oli täynnä ihmisiä ja totesin, että en minä sinne mahdu -
enkä haluakaan mennä, kun pelkäsin ihmisiä, niin paljon oli.
Sitten he sanoivat, että ne ovat uskovia ja he tiivistävät, -
mennään sinne lähelle etuosaa istumaan.
Mentiin sinne, istuttiin ja Härkönen aloitti puheen jossain vaiheessa -
ja kertoi puheessaan uudestisyntymisestä ylhäältä ja -
henkilökohtaisesta ratkaisusta.
Jokaisen tulisi tehdä henkilökohtainen ratkaisu Jeesuksen puoleen.
Sitten kehotti puheen lopussa niitä nousemaan ylös, -
jotka haluavat muutoksen, ja kävelkää eteen sielunhoitokoppeihin.
Sielunhoitokoppi oli minulle vieras sana.
En ollut sellaista koskaan kuullutkaan.
Olimme toisen Toivola-kodin asiakkaan kanssa, -
tamperelainen Kimmo, joka oli kokki ammatiltaan.
Hänen kanssaan istuimme vierekkäin.
Oltiin jo vähän väsytty istumiseen ja oli tarkoitus, -
että lähdemme ulos tupakalle.
Aromapussit jo rapisikin kovaa vauhtia -
mutta noustiin ylös, kun tuli se kehotus.
Ihmeteltiin, kun kukaan muu ei noussut koko alueella.
Mitään muuta vaihtoehtoa ei tullut, kuin lähteä kävelemään -
Pirkkahallin etuosaan, missä oli sielunhoitokopit.
Sielunhoitokopissa odotti tuttu evanke- lista, jonka saarnoja olin kuullut -
mutta en tykännyt, kun hermot eivät kestäneet sen tyylistä julistamista.
Hän odotti kopissa ja sanoi vielä omin sanoin, -
että etkö Jarmo vieläkään ole antanut elämääsi Jeesukselle?
Siinä vaiheessa sanoin, että jos nyt antaisin sen.
Siinä rukoiltiin Maija Haikosen, evankelistan, kanssa.
En heti tuntenut tietenkään muuta kuin hänen kätensä pään päällä.
Järkimiehenä mietin, että tapahtuu- kohan tässä sen kummempaa?
Luin myös syntisen rukouksen ja tun- nustin syntini selvällä suomen kielellä.
Sitten rukous päättyi ja lähdin pois -
ja ihmettelin, kun askel ei paina mitään ja kevyt olo.
Erittäin positiiviselta näytti maailma.
Siihen asti kaikki näytti negatiiviselta minun silmissä.
Ne, jotka minut tuntevat, tietävät.
Tamperelainen Kimmo oli käynyt samassa rukoiltavana.
Hän ihmetteli kovasti omaa olotilaa ja kysyi onko minulla yhtä hyvä olla?
Sanoin, että kyllä on. En tiedä mitä siellä tapahtui mutta uskon näin, -
että tapahtui se, mitä on julistettu näissä paikoissa.
Uudestisyntyminen ylhäältä. Se varmasti tapahtui minulle ainakin.
Totesin näin. Meille oli ostettu kahvit ja pullat, -
Toivola-kodin muut asiakkaat, jotka eivät tulleet rukoiltavaksi, -
olivat ostaneet meille pullakahvit. Sehän oli poikkeuksellista, -
koska ei niillä tuloilla ostella mitään.
No millainen kohtaaminen se oli, kun he näkivät, -
että sinäkin olet muuttunut mies? - Kyllä siinä oli hyväksyntää -
mutta sittenhän se punnittiin siellä Toivola-kodissa.
Se, että ollaanko uskossa vai ei.
Eli käytiin tätä Nikodeemuksenkin kertomusta läpi, -
että miten ihminen voi vanhana syntyä.
Eihän hän voi äitinsä kohtuun mennä ja uudelleen.
Tätä pohdittiin tupakkapaikalla mutta minä kerroin tuntemuksistani, -
mitä minulle tuli siinä hetkessä. - Joo.
Sittenhän elämä alkoi muutenkin muuttumaan sen jälkeen.
Sitten oli aika tasaista vaihetta.
Et ollut oikeastaan enää asiakas vaan työntekijä Toivola-kodissa.
Sinne tuli Pohjanmaalta työntekijä, -
nainen, joka on sinun nykyinen vaimosi.
Joo, siinä tapahtui tämä. Johtajahan tietysti varoitteli työnsäkin -
ja virkansa puolesta, että tällainen nainen tulee ja on poika mukana.
Ei saisi kovin mennä lähelle työntekijöitä. - Joo.
Todistin hänelle sitten -
uskoontulosta siellä Toivola-kodin ruokasalissa.
Hän kuunteli ja hänkin kertoi lyhyesti omaa tarinaansa.
Siinä meni aikaa. Meillä oli kuitenkin lyhyt tutustumisaika.
Meni aikaa ja meistä tuli ensin kihlapari -
ja jonkun ajan kuluttua aviopari.
Sinulla ei ollut mitään maallisia varoja, vissiin sanoit 20 euroa -
vai oliko se markkoja? - Se oli markka-aikaa.
Jos häät pitäisi järjestää, niin puitteita ei ole -
mutta kerrotko millaiset häät sinulle kuitenkin tuli.
Häistähän tuli oikein hyvät ja runsaslukuiset.
Varmuudella voin sanoa, että yli 70 ihmistä -
tuli niihin häihin, ruokasaliin. Osaa ei oltu oikein virallisesti kutsuttukaan.
Tulivat kuitenkin ja suurin osa hääväestä -
oli uuden elämän ihmisiä, -
jotka olivat olleet asiakkaina päihdekodissa.
Se oli koskettavaa, että juuri nämä olivat niitä häävieraita.
Kyllähän omalta puolelta oli äidit ja siskot -
ja vaimon puolelta oli se, väki, joka kuului tullakin.
Mutta tämä, että oli nämä päihdepuolelta -
puvut päällä istumassa.
Sinulla ei tietenkään ollut mitään juhlavaatteita mutta nekin järjestyivät.
Sinun ei tarvinnut niitä maksaa, vaan joku hoiti sen.
Kun tulit, niin kuin hääpari tulee juhlayleisön eteen, -
et tiennyt ketä ja kuinka paljon siellä on.
Kun näit heidät siistit asut päällä, se oli sinulle pysähdyksen hetki.
Kyllä. Ehkä sitä ei voi sanoa Via Dolorosaksi mutta ne olivat -
sellaiset askeleet, että niitä ei voi koskaan unohtaa.
Yläkerrasta tultiin rappusia pitkin ruokasaliin, missä hääväki odotti.
Ei voinut olla näkemättä sitä, kun hiljaa käveli, ketä siellä on. - Aivan.
Tämä kaikki meni hienosti, ja viinat olivat jo jääneet, ja tupakatkin pois.
Tähän päivään asti ovat pysyneet pois.
Sinulle sitten tuli yhteinen muutto vaimosi kanssa Saarijärvelle.
Siellä olet ollut, onko se vapaa- seurakunnan? - Joo vapaaseurakunta.
Seurakunnan talonmiespariskuntana, eikö niin? Joo, kyllä.
Se on mahtavaa. Paljonko siitä hääpäivästä on nyt aikaa?
Uudestisyntymisestä ylhäältä on 27 vuotta. - Joo.
Vuonna 1995 oli tämä häätapahtuma.
Joo, siitäkin on 25 vuotta. - Joo, kyllä.
Sinulla on elämä mennyt hienosti.
Sinulle tuli myöskin yllättävä sairaus tämän vuoden alussa, tammikuussa.
Ehkä oli muitakin oireita ennakoivasti.
Se oli viedä sinun henkesi.
Pitkään, toistakymmentä vuotta, vaivasi krooninen verenpainetauti.
Tämän vuoden alussa se alkoi vaivaamaan niin pahasti, -
että se aiheutti tukosta vasemmassa kammiossa.
Se oli rasvoittunut. Ihminen kun syö näitä rasvaisia ruokia, -
niin siitä oli aiheutunut se vaiva. Elämä alkoi käydä hankalaksi -
ja jouduin keskussairaalaan ambulanssilla.
Siellä annettiin 2 kertaa 100 virtaa minulle.
Selvisin siitä sillä tavalla mutta sen jälkeen menin sitten...
Hirvaskankaalla oli Elävät Kivet seurakunnassa tapahtuma.
"Jeesus parantaja." Siellä oli Peter Hopen Vaasasta, evankelista.
Menin sinne sitä varten, että haluan tulla terveeksi.
Olin rukoiltavana ja tämä evankelista alttaritilaisuudessa halasi minua.
Halauksen yhteydessä tapahtui Pyhän Hengen läpimurto -
päästä jalkoihin asti. Sellainen, mitä olin aikaisemmin kokenut.
Tämä oli paljon vahvempi ja voimakkaampi kokemus.
Myöhemmin, tapahtuman jälkeen, menin kardiologin tutkimuksiin.
Kardiologi ihmetteli, -
että se rasva on lähtenyt vasemmasta eteiskammiosta.
Minne se on lähtenyt, kun lääkitystä ei ole ollut kahteen kuukauteen?
Normaalisti, vaikka olisi lääkityskin, se ei sieltä poistu.
Ei se poistu. Siinä täytyy tapahtua jokin ihme.
Uskon, että alttarikokemuksessa tapahtui ihme, että selvisin siitä.
Se olisi johtanut infarktiin, mihin on kuollut suvustani ihmisiä.
Se olisi ennemmin tai myöhemmin vammauttanut sinut, -
et olisi pystynyt työtä tekemään. -Ei, en olisi.
Sairaalassakin annettiin ymmärtää, että lähellä ollaan, että jäät tänne.
Nyt olet tammikuun jälkeen pystynyt tekemään niin kuin terve mies.
Kyllä. Raskaita töitä olen tehnyt tarkoituksella, -
testannut, että veri kiertää ja ei pyörry ja huimaa.
Jarmo nyt on viimeinen pari minuuttia käynnissä.
Pyydän, että sanot katsojille mitä Pyhä Henki sanottavaksesi antaa. Ole hyvä.
Sinulle katsoja, oletpa mies, nainen tai minkä ikäinen tahansa.
Tämä minun tositarina on sellainen, -
että sinullakin on mahdollisuus.
Ota vastaan Jeesus Kristus -
pelastajana, parantajana, syntien sovittajana, Vapahtajana.
Minä sain ottaa Pirkkahallissa ja 27 vuotta on mennyt Hänen kanssaan.
Usko tämä asia. Tämä on täyttä totta -
ja se on myös sinun kohdalla totta, -
kunhan vain ymmärrät ottaa vastaan ajoissa.
Olipa elämäntilanteesi millainen tahansa.
Jeesus auttaa sinua. Hän on auttanut minua ja monia muita.
Jeesuksen rakkaassa, kalliissa nimessä tahdon vielä siunata -
sinua katsoja, kun kuuntelit tämän tositarinan. Aamen.
Kiitos Jarmo. Tämä kertomuksesi, jota jouduttiin aika paljon supistamaan -
siitä, mitä kaikkea olet kokenut ja nähnyt.
Kyllä tämä on niin vahva osoitus siitä, mitä Jeesus tekee. - Kyllä.
Sinä olit menossa multien alle ihan viinan takia.
Tänä päivänä olet monelle saanut ja saat kertoa siitä, mitä Jeesus tekee.
Hän on sama eilen, tänään ja iankaikkisesti.
Kiitos Jarmo, että tulit ohjelmaani.
Uskon näin, että tuskin on ketään, jota tämä ohjelma ei ole koskettanut.
Saamme vain kiittää siitä, että Jumala johdattaa kertomaan, -
niin että se tulisi rohkaisuksi monelle.
Kiitos ja siunausta sinun ja perheesi elämään.
Kiitoksia, kun sain olla täällä.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola