Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Hillel Tokazier.
Tervetuloa Hillel. - Kiitos.
Sinusta voisi sanoa tai jos yhden sanan sanoisi, -
niin musiikki on ollut valtava osa elämääsi, -
josta monet katsojammekin tietävät.
Käydäänpä hiukan sinun nuoruuttasi läpi.
Kerrotko vähän vanhemmistasi ja mistä he ovat tulleet.
Olet Suomen juutalainen, mikä on kiinnostava asia.
Käytkö vähän varhaislapsuuttasi ja nuoruuttasi läpi.
Joo, käyn sitä läpi niin kuin kirjassa, joka ilmestyi keväällä.
Isoisäni isän puolelta oli Tsaarin armeijan sotilas.
Juutalainen sotilas, joka oli tarkka-ampujarykmentissä.
Hän tuli tänne luultavasti vuonna 1903.
Isoäitini oli taas varuskunnassa Vaasassa.
Juutalainen tyttö, joka tapasi isoisäni sotilaskodissa.
He perustivat Tokazierin perheen täällä.
Äitini puolelta, hänen vanhempansa ja isovanhempansa tulivat Liettuasta.
Minä sain nimeni, Hillel, äitini puolelta, hänen isoisänsä mukaan.
Hän oli erittäin korkeasti koulutettu opettaja, -
joka opetti juutalaisia aineita. - Okei.
Entä isäsi? - Isäni on syntynyt Suomessa, -
äitini on syntynyt Suomessa.
He ovat sitä toista sukupolvea, minä olen kolmatta.
Onko sinulla sisaruksia? - Yksi sisko, joka on valitettavasti edesmennyt.
Haluan sinusta ainakin sanoa, -
että jo 5-vuotiaana aloit huuliharpulla soittamaan.
Mitä instrumentteja tuli elämääsi tulevina vuosina?
Se, että isä osti huuliharpun, oli yllätys.
Tajusin vasta myöhemmin, että hänhän oli itse soittanut.
Varmaan opetellut sodassa pientä huuliharppua soittamaan, -
koska hän soitti kanssani yhdessä. Hänelläkin oli sellainen.
Me istuttiin raitilla ja hän opetti minua kulkurinvalssia soittamaan.
Se oli aika hauskaa.
Sen jälkeen vanhempani lähtivät ensimmäiselle, -
en muista oliko ne Itävallassa, sodan jälkeen 50-luvulla, -
mistä he toivat minulle pienen italialaisen haitarin, pianohaitarin.
Sitä minä tapailin seuraavaksi.
9-vuotiaana tai 10-vuotiaana, en muista, syntymäpäiväni vaiheilla, -
enoni lahjoitti meille pianon Tampereelta.
Rupesin sitä pianoa tapailemaan -
ja soittelin korvakuulolta kaikkea, mitä kuulin radiosta.
Se oli Jumalan lahja, että pystyin itse opettelemaan sitä. - Aivan.
Kuitenkaan et siinä vaiheessa ruvennut ammattimuusikoksi -
vaan olit Hankenilla eli kauppakorkeakoulussa ja suoritit sen.
No, joo. Koko kouluajan soittelin musiikintunneilla ja sain vapaasti -
juutalaisessa koulussa käydä välitunnillakin soittamassa.
Meillä oli hirveän mukava laulunopettaja.
Kun lähdin juutalaisesta koulusta lukioon, siellä ei ollut lukiota, -
olin Apollon yhteiskoulussa ja siellä me perustettiin pop-bändi.
Soitettiin Beatlesia ja Rolling Stonesia ja muuta.
Se ei koskaan ollut minulle ammatti.
Tämä siksi, että äitini teroitti minulle jo pienenä, -
ja aina tilaisuuden tullen, että minusta ei saa tulla ammattimuusikkoa.
Miksi, minä ajattelin. Se selvisi suvusta.
Hänen veljensä oli erittäin taitava baaripianisti Turussa.
Hän valitettavasti sortui alkoholinkäyttöön.
Eli äitini pelkäsi aivan mielettömästi, että minusta tulee juoppo muusikko.
Sekö sinut ohjasi kauppakorkeakouluun?
Siskoni oli mennyt sinne myöskin ja minulle teroitettiin, -
että pitäisi olla akateeminen ammatti, että juutalainen pärjää.
Vanhemmillani loppui lukioaikana koulut kesken pula-ajan takia.
Menin ihan huvikseni pääsykokeisiin, läpäisin ne ja pääsin sinne.
Sillä matkalla olin aika pitkään.
Soittelin kyllä kokoajan. Musiikki oli minulle ykkönen.
Aivan, ja se on ollut tähän päivään asti. - Joo.
Kuitenkin jonkin verran tätä kauppakorkeakoulussa saatua oppia -
voit käyttää, kun sait tiettyjä syitä lähteä, muuttaa Israeliin -
ja olit siellä useita vuosia.
Joo. En sano mitään pahaa siitä opiskelusta mutta -
en ollut oikein kiinnostunut niistä asioista. Se oli hyvä koulu.
Sieltä sai hyvän yleissivistyksen ja siitä oli hyötyä, -
kun nuorena ns. sionistina, niin kuin ne kutsuu, -
juutalaisen identiteetin etsintää harrastin.
Halusin vahvempaa identiteettiä ja lähdin Israeliin, kuten monet nuoret.
Minun piti olla siellä vuosi mutta olin 5 vuotta.
Siellä kävin kielikurssin ja sen päätyttyä meidät ohjattiin -
pankkikurssille, jos halusi.
Sieltä meidät sijoitettiin eri pankkeihin ympäri Tel Avivia.
Sille tielle jäin siinä päivätyössä, mutta soittelin iltaisin kuitenkin.
Oliko myöskin tiettyjä syitä, että siihen aikaan moni muutti Israeliin?
Siihen saattoi olla Neuvostoliitolla jotain tekemistä.
Hyvä kysymys. Nuoruudessani oli aina tää venäläisten pelko.
Isä oli ollut sodassa ja me tiedettiin, että sukulaisia oli vainottu -
ensin saksalaisten toimesta ja myöhemmin -
venäläiset kääntyivät juutalaisia vastaan Baltian maissa,
jossa oli sukulaisia, yksi perhe jäi Riikaan.
Se ei ollut mitenkään rohkaisevaa, -
että tuli nootti 60-luvulla Neuvostoliitosta.
Silloin oli tämä Honka-skandaali tai mikä se nyt olikaan.
Samaan aikaan Israelista tuli lähettejä, jotka värväsivät nuorisoa -
Israelia rakentamaan. Monet lähti sinne.
Toiset on palannut, toiset ei.
Olin siinä keskimmäisessä aallossa, joka sai sen impulssin, -
että pitää pioneerina käydä rakentamassa pyhää maata.
Minulla oli traditionaalinen juutalainen kasvatus ja Israel oli tärkeä asia.
Sehän oli uskomattoman hienoa, että meillä oli oma valtio. - Kyllä.
Silloin toisen maailmansodan aikana, -
jolloin holokausti ja muu kauheus tapahtui, -
silloin tuntui, että koko maailma sanoi, ettei koskaan enää saa tapahtua,-
Euroopassa erityisesti.
Jos katsotaan sitä kehitystä siitä -48 tähän päivään, -
onko se nyt 70 vuotta ja risat, -
niin nyt kuitenkin tilanne tuntuu siltä, että lupaukset on unohdettu.
Antisemitismi onkin kovassa kasvussa.
Joo. Historia toistaa taas itseään. Se on kummallista.
Ajatteletko... Mikä on siihen syy sinun mielestä?
Tätähän on puitu, ja tullaan puimaan lopun elämämme.
Juutalaiset on aina pärjännyt hyvin.
Niin sanotusti ollaan Jumalan valittu kansa ja uskonto on se perusta.
Viisi Mooseksen kirjaa ja profeetat eli Vanha testamentti.
Se on herättänyt aina sellaista kummallista, -
miten sen sanoisin, kateutta muissa uskontokunnissa -
ja pakanakansoissa.
Siinä on niin paljon viisautta, siinä juutalaisessa opissa.
Pelkästään, jos katsoo Nobelin rauhanpalkintoja lääketieteessä, -
jos oikein muistan, niin 40 prosenttia niistä on tullut juutalaisille. - Joo.
Siinä ympärillä on miljardin verran arabeja, -
joille lääketieteen Nobelin palkintoja ei ole tullut yhtään. - Joo.
Kyllä se pitää paikkansa. Minulla on ystäviä, ja monia, jotka sanovat, -
että juutalaiset ovat älykköjä. Meitä on kaikenlaisia.
Prosentuaalisesti on ehkä lahjakkaita ihmisiä enemmän -
ja on tullut Nobelin palkintoja kaikilla tieteenaloilla.
Ja voisi sanoa, että me ollaan aika sinnikkäitä myöskin.
Me olemme Kirjan kansaa ja meitä opetetaan kotona lukemaan -
ja sivistämään itseämme. Myöskin juutalainen uskonto opettaa sitä.
Tutkitaan, luetaan ja halutaan ymmärtää asioita.
Sitten tulee menestystä.
Menestys aiheuttaa sen, että tulee kateutta. - Aivan.
Toisaalta meidän on pakko pärjätä. - Niin.
Juuri sen antisemitismin takia on näytettävä, että täältä tullaan taas.
Suomessa on juutalaisia vähän toistatuhatta. - Joo.
Suurin osa heistä, tai ei ihan kaikki, -
uskoo tähän juutalaiseen Tooraan ja elää sen mukaan. - Joo.
Ei ne ihan elä sen mukaan vaikka uskoisivat. -Okei. Mutta pyrkii siihen.
Sanotaan, että ainakin traditioita. - Joo, traditioita noudatetaan.
Jumalasuhde saattaa olla vähän kateissa. - Just niin.
Sinulla on tässä matkan varrella tullut tilanteita, -
jossa et ole ihan, voisiko sanoa, sulkenut silmiltä -
sitä, että Messias saattaisi olla totta -
vaikka juutalaiset, ortodoksi juutalaiset odottavat häntä -
ensimmäisen kerran, kun me toisen kerran.
Aivan oikein. Sehän on messiaaninen aika, -
joka juutalaisille on tärkeä. Siitä on lukukin Jesajan kirjassa.
Rupesin miettimään näitä asioita -80-luvulla.
Minulla on niin, sanotaan -
ei rankka mutta vahva juutalainen kasvatus isoisäni puolelta.
Hän oli todella Jumalaan uskova mies. Hän kävi aina synagogassa -
mutta hän oli pikkaisen fanaattinen jossain vaiheessa.
Jom kippur paastopäivänä saa syödä lääkkeitä, jos on pakko, -
koska se lukee Kirjoituksissa.
Hän ei ottanut. Hän oli sellainen sankari omasta mielestään.
Ajattelin joskus, että meillä on vähän liian ankaria säädöksiä -
mutta en puuttunut niihin sen enempää.
Mun elämä meni eteenpäin ja tuli vaikeuksia. Palasin Israelista kotiin.
Ajattelin, että minulta puuttuu jotain. Asuin silloin Haukilahdessa.
Muistan, kun aloin lukea uudelleen juutalaisia rukouksia.
Tankkasin niitä lenkkipolulla. Muistin taas kaikki, mitä koulussa oli opetettu.
Se oli Kuule Herra, Jumala on yksi, jne.
Sitten rupesin käymään synagogassa.
Menin sinne aamuisin, kun muutin tähän kantakaupunkiin.
Se oli mielenkiintoista. Tapasin juutalaisia vanhoja miehiä.
Toiset oli uskossa. Toiset kävi siellä, koska halusivat 10 miestä kasaan, -
että saivat sanoa muistorukouksen. Se oli hienoa.
Kävin niiden kanssa syömässä aamu- puuroa jumalanpalveluksen jälkeen.
Kuuntelin heidän hienoja tarinoitaan -
ja ajattelin, että kyllä me ollaan sinnikäs kansa.
Joku oli syönyt ihmislihaa Siperiassa henkensä pitimiksi.
Usko Jumalaankin oli säilynyt. - Joo. - Niin kuin isoisälläni.
Alkoi olla sellainen olo, että tässähän sitä onkin tarpeeksi -
mutta eipä ollutkaan. Sitten alkoi elämä näyttää käänteisiä puolia.
Tutustuin jossain vaiheessa suomalaisiin muusikkoihin, -
jotka soittivat hengellistä musiikkia, gospelmuusikoita kuten -
Lempilammen Jukka ja Jouko Kantola, hyvä pianisti.
Me ruvettiin keskustelemaan näistä asioista.
Heillä oli tietoa Uudesta testamentista, minulla Vanhasta testamentista.
Tuli hyvä yhteisymmärrys, että kaikki on yhtä -
mutta he uskoivat Jeesukseen messiaana.
Minä sitten yhden kauniin tytön kautta, -
jonka kanssa en seurustellut, mutta hän tuli uskoon ja olimme ystäviä, -
menin ensimmäiseen kristittyjen kokoukseen ikinä.
Siellä oli 600 henkeä ja kun saarnaaja huusi -
"Kuka täällä uskoo Jeesukseen?", muiden kädet nousi paitsi mun.
Tuli ottajat edestä heti ja, se oli joku ruotsalainen kaveri, -
me keskusteltiin ja hän kysyi olenko lukenut Matteuksen evankeliumin.
Sanoin etten ole. Hän sanoi lähettävänsä sen minulle.
Sain sen evankeliumin ja luin sen. Sitten luin koko Uuden testamentin.
Mua alkoi helpottaa jotenkin, että on olemassa jotain muutakin.
En koskaan halunnut kääntyä juutalaisuudesta pois.
Sanotaan, että joku raja meni jossain.
Kyllä minä sitten jossain vaiheessa, -
kun Israelissa kävin taas rukoilemassa eri tilanteissa, -
niin koin asioita, joista en tässä halua kertoa.
Koin sellaisia asioita, joista sain Jumalan rauhan ja mielenrauhan.
Tapasin sellaisia ihmisiä, että aloin miettiä -
voisiko kuitenkin Jeesus olla Messias.
Kävin läpi aika pitkän kriisin.
Sitten aloin tapaamaan messiaanisia juutalaisia, -
joista monet oli ihan tavallisia juutalaisia, -
olivat säilyttäneet oman uskonsa mutta heillä oli tullut vaihe, -
että olivat alkaneet uskoa Jeesuksen sanomaan pelastuksesta.
He eivät sanoneet, että Jeesus on Jumalan poika -
vaan, että uskovat Jeesuksen sano- maan pelastuksesta. Se kolahti mulle.
Sitten pitkän salassa mietin näitä asioita.
En voinut niistä puhua juutalaisten kanssa Suomessa.
Tein sen ratkaisun sitten, että halusin olla jossain vaiheessa, -
jollainlailla messiaaninen ihminen tai juutalainen.
Sillä tiellä olen vieläkin.
Etkä ole erityisen suurta painostusta tai vainoa kohdannut?
Synagoga aikoina, kun aloin esiintyä kristittyjen tilaisuuksissa muusikkona -
soitin hengellistä musiikkia ja aloin tehdä juutalaisen musiikin levyjä.
Lähdin ihan omasta traditiosta. Tein omia juutalaisia rukouksia, -
sovitin niitä uudelleen. Tein 80-luvulla yhden, 90-luvulla yhden -
ja 2000-luvulla kolmannen, trilogialevyn.
Siitä lähdin liikkeelle, siitä omasta.
Kerran, kun tulin synagogaan, yksi vanha mies huusi -
"Kristitty tuli synagogaan!" Ja se jäi siihen.
Samaan aikaan seurakunnan vanhin, Scholem Bolotowsky, -
joka oli minulle suuri mentori, -
jonka kanssa pystyin keskustelemaan näistä Jeesus asioista, -
hän oli ollut puhumassa kirkoissa ristin alla. Lehdessä oli kuva -
meidän seurakunnan vanhimmasta, joka puhuu ristin alla.
Hän sai samaa kyytiä sinä aamuna. Häntä arvosteltiin synagogassa.
Sen jälkeen tilanne rauhoittui, kun ne tajusivat, että teen vaan musiikkia.
En ollutkaan menetetty sielu heidän mielestään.
Tällä lailla se eteni.
Osaan kuvitella. Siitä on kolmisenkymmentä vuotta, -
siitä ajasta, josta puhuit, jolloin etsintäsi lähti liikkeelle.
Tänä aikana sinun päätyösi on ollut musiikki. - Joo.
Se on ollut sinun leipätyö.
Olet tehnyt paljon, ammentanut juutalaista musiikkia, -
jota on historian kuluessa ollut paljon.
Musiikki on ollut myös juutalaisuudessa keskeistä aina.
Kyllä. Se lähtee jo sieltä temppeliajoilta.
Temppelissä oli soittimia. Olen tutkinut niitä asioita.
Nykyään synagogissa ei soiteta jumalanpalveluksissa, -
soitetaan kyllä muuten. Meidän synagogassa on esim. konsertteja.
Vanhassa temppelissä oli kaikenlaisia helistimiä, kympaaleja, -
torvia, huiluja ja kuoro, joka lauloi. Koorahilaisten kuoro.
Sieltä se tulee, juutalainen musiikki.
Kun temppeli hävitettiin, oli vain synagogia sen jälkeen. - Aivan.
Tämä on muuten mielenkiintoista. Ei Jeesuksen aikana ollut kirkkoja.
300 ensimmäiseen vuoteen oli vain synagogia.
Jeesushan itse kävi synagogissa. Siellä hän opetti.
Kaikkia juutalaisia perinnäissääntöjä.
Musiikista vielä. Jälkeenpäin, kun synagogissa ei soitettu, -
se alkoi sitten joskus uudelleen.
Aina oli esilaulajian. Nämä olivat hirveän tärkeitä henkilöitä.
Ne lauloi toorarullasta, jossa on viisi Mooseksen kirjaa.
Siellä on sellaisia apostrofin näköisiä merkkejä sanojen yläpuolella.
Ne on ikään kuin nuotteja.
Jossain katolilaisissa liturgioissa on samantyyppisiä.
Ne synagoga moodit, eli skaalat, mitä esilaulajat käyttivät, -
niistä on tullut esimerkiksi Klezmer musiikissa, -
Itä-Euroopan juutalaisten pelimannimusiikissa, -
paljon erilaisia vivahteita.
Sanoisin, että juutalainen musiikki, joka on syntynyt maailmassa, -
saa kiittää paljon omaa uskontoaan ja vanhoja musikaalisia perinteitä.
Ne on todella vanhoja.
Vaimosi kuuluu Ortodoksikirkkoon Suomessa.
Olet ollut siellä myöskin mukana.
Mainitsit, että siinä on jotain läheisyyttä juutalaisuuteen.
Joo. Olen puhunut messiaanisten juutalaisten johtajien kanssa -
ja juutalaisten rabbien kanssa. Monien mielestä -
juuri se ortodoksikirkko on lähimpänä juutalaisuutta, -
kaikista kristillisistä kirkoista ja suuntauksista.
Se on tunnelmaltaan vähän samanlainen.
Ja siellä lauletaan. Siellä on sellainen syvä hiljaisuus.
Koin hyviä hetkiä siellä Turun Ortodoksisessa kirkossa.
Olin aivan, että "Oho. Tämä alkaa olla jo."
Olet ollut ammattimuusikko ja olet tänä päivänäkin.
Olet kohdannut monenlaisia yleisöjä ja tavannut paljon ihmisiä.
Mikä on, jos ajatellaan kristillisyyttä ja juutalaisuutta, -
mikä on musiikin merkitys?
Miten se mielestäsi vaikuttaa ihmisiin?
Tämä musiikki, juutalainen musiikki? - No, vaikka se.
Musiikki on Jumalan lahja, jota yritän vaalia.
Se on mun tapa kommunikoida ihmisten kanssa syvimmillään.
Musiikilla on hirveän suuri merkitys ihmisille.
Sanon joskus, kun ihmiset sanovat etteivät ymmärrä musiikkia, -
että se on liian vaikeaa, heille sanon "Ei sitä tarvitse ymmärtää.
Ottakaa se tunne, joka sieltä tulee.
Saat jonkinlaisen tunnelman siitä."
Toisaalta, jos hengellistä musiikkia soitetaan, niin joku voi sanoa, -
että "Oliko siinä Pyhää Henkeä?" tai "Ei ollut Pyhää henkeä."
Mehän soitetaan Jumalan kunniaksi. Sen olen tehnyt selväksi itselleni.
Joo.
Me soitetaan Jumalalle kunniaksi ja ihmisille virkistykseksi, -
kuten Bach sanoi aikoinaan.
Minkälaisia unelmia sinulla on elämäsi seniorivaiheessa?
Ei minulla muuta kuin, että rukoilen Jumalan johdatusta -
ja oikeudenmukaisuutta kaikkeen.
Terveys on tietysti tärkeä, niin kuin kaikki aina sanoo.
Uskon siihen, että minulla on tietty tehtävä.
Jokaisella on Jumalan antama tehtävä. Olkoon Herra kanssamme.
Jos ajatellaan sitä, että 5-vuotiaana jo, ilman että kukaan opetti, -
aloitit soittamaan musiikkia korvakuulolta.
Siitä voi jo päätellä, että se on Jumalan erityislahja sinulle.
Olen samaa mieltä asiasta.
Monta kertaa saattaa olla, esimerkiksi kristillisyydessä, -
että kun tulee koskettava musiikki, jossa on Pyhä henki mukana, -
se avaa Sanankin kuulemiselle oven.
Eilenkin yhdessä tilaisuudessa, -
hengellisessä isäinpäivätilaisuudessa, jossa oli soittamassa, -
puheet ja musiikki yhdessä loi ihmeellisen tunnelman.
Ja tosiaan, kuten sanoit, -
puhut kristillisestä musiikista ja juutalaisesta musiikista, -
kaikki hengellinen musiikki on mielestäni hengellistä.
Voi olla maallinen musiikkikin hengellistä, jos tehdään pieteetillä.
Se ei ole kiellettyä. Ei ole kiellettyä soittaa rokkia tai muutakaan, -
kunhan seisoo sen takana -
ja muutenkin omalla esiintymisellä ja käyttäytymisellä -
viestittää oikeita asioista. Vaikka niitä, mitä Raamatussa lukee.
Tässä lopussa on minulla tapana antaa vapaansananaika.
Nyt voisit katsojillemme sanoa, mitä elämästäsi haluat kertoa -
ja Jumalan läsnäolosta. Sinulla on yksi esimerkkikin parantumisesta.
Niitä on monta esimerkkiä. Kerron tämän yhden.
Ensimmäinen mielenrauhavaihe oli pitkä ja sitten tuli, -
niin kuin meille kaikille tulee, tauko.
Vuonna 2011 kaaduin kadulla ja mulla on tässä arpi.
Värttinäluu meni poikki. Minulla oli osteoporoosi, josta en tiennyt.
Minut leikattiin ja laitettiin tänne metallipala, titaanilevy ja 8 ruuvia.
Ajattelin, että nyt loppui soittaminen siihen.
Mutta kuinka ollakaan, Jumala oli toista mieltä.
Minulla oli rukoileva ystävä tuolla Oulussa, jolla oli armolahjoja.
Rukoilin hänen kanssaan ja kerran hän sanoi "Nyt ollaan risteyksessä.
Tästä täytyy mennä yli, ei oikealle eikä vasemmalle.
Siellä on aurinkoa ja bulevardi." Se on hauska juttu.
Ihmettelin, mitä toi kaveri oikein meinaa.
Se oli Viljo. Viljo oli maanhiljaisia. Hänellä oli se armolahja.
Ajattelin, että jos en nyt ala soittaa enemmän hengellistä musiikkia -
ja muuttaa sitä suuntaa, niin sitten olen tyhmä.
Tein sen, enkä ole katunut hetkeäkään.
Se on jonkinlainen vastaus mulle -
ja vahvistus siitä, että Herra on mun kanssa.
Soitan tänä päivänä vaikka peukalo on vähän väärä.
Saan soittaa ihmisille virkistykseksi ja Jumalalle kunniaksi.
Se on aivan uskomaton asia.
Tämä oli mahtava lopetus. Huipentuma siitä, että meillä on -
hyvä Jumala ja Hän tekee edelleen ihmeitä ja parantaa sairaita.
Me saamme kulkea turvallisesti Hänen kanssaan.
Jos ei olisi uskossa, niin olisi varmaan kuollut. - Aivan.
Kiitos Hillel tästä puolesta tunnista. Herra siunatkoon sinun musiikkiasi -
ja kaikkea missä kohtaat ihmisiä. - Kiitos, kiitos teille samoin.
Siunausta teidän työllenne täällä.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille viitenumerolla 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola