ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Hillel Tokazier.
Tere tulemast Hillel!
- Suur tänu!
Kui su elu ühe sõnaga kokku võtta, siis muusika mängib su elus suurt rolli
ja selle poolest oled tuttav ka paljudele me vaatajatele.
Kuid uurime natuke su nooruspõlve kohta.
Kes on su vanemad ja kust nad pärit on?
Sa oled Soome juut. Seegi on huvitav fakt.
Räägi meile oma lapsepõlvest ja varasest noorusest.
Minu kohta ilmus eelmisel kevadel raamat.
Mu isapoolne vanaisa oli tsaari armee sõjaväelane.
Juudist sõdur, kes teenis snaiperite rügemendis.
Ta tuli Soome vist 1903. aastal.
Mu vanaema oli Vaasa garnisonis tavaline juudi tüdruk,
kes kohtas mu vanaisa sõduritekodus.
Ja siis nad lõidki Tokazieride pere.
Ema poolt vanemad ja vanavanemad on pärit Leedust.
Mina sain nimeks Hillel.
Emapoolse vanaisa nimi oli Moshe Hillel.
Ta oli kõrgelt haritud õpetaja.
Ta õpetas juudi õppeaineid.
Aga su isa?
Mu isa ja ema sündisid Soomes.
Nad on teine põlvkond Soomes ja mina kolmas.
On sul ka õdesid-vendi?
Mul oli üks õde, kes on kahjuks juba surnud.
Ta suri 2010. aastal.
Sa hakkasid 5-aastaselt suupilli mängima.
Kuidas su pillimäng aastate jooksul edenes?
Mu jaoks oli üllatus, et isa ostis mulle suupilli.
Alles hiljem sain aru, et isa oli ise suupilli mänginud.
Õppis selle eeldavasti sõjas selgeks.
Ta mängis koos minuga ja ostis neid suupille veel juurdegi.
Istusime kuskil maha
ja ta õpetas mind mängima "Hulkuri valssi".
See oli küll tore.
Mu vanemad olid kunagi peale sõda, vist 1950'ndatel, kas Austrias või kus.
Nad tõid mulle sealt väikese Itaalia lõõtspilli,
mida hakkasin järgmisena mängima.
Kas 9- või 10-aasta sünnipäeva ajal kinkis Tampere onu meile klaveri.
Nii hakkasin ka seda mängima,
mängides kuulmise järgi kõiki lugusid, mida raadiost kuulsin.
See oli mulle Jumalalt antud and, et suutsin selle ise selgeks õppida.
Tol ajal sa ei püüelnud veel vaid kutselise muusiku ameti poole,
vaid õppisid ka Kaubanduskõrgkoolis.
Terve kooli aja mängisin muusikatunnis muusikat.
Vahel käisin vahetundidel ka juudi koolis mängimas.
Meil oli tore muusikaõpetaja.
Ma läksin juudi koolist gümnaasiumi,
kuna juudi koolis polnud gümnaasiumi osa.
Käisin Apolloni Ühiskoolis, kus lõime ühe pop-bändi.
Mängisime biitlite, Rolling Stones'i ja teiste bändide muusikat.
See polnud mulle kunagi ameti eest.
Ema rõhutas mulle juba väikese poisina,
et minust ei tohiks saada kutselist muusikut.
Mõtlesin: "Miks?", leides vastuse me suguvõsast.
Ema vend oli Turus väga andekas baari pianist,
aga kahjuks ta suri alkoholi liigtarbimise tagajärjel.
Ema kartis hirmsasti, et minust võib saada joodik-muusik.
Sina aga läksid hoopis Kaubanduskõrgkooli.
Jah. Ka mu õde läks sinna.
Mulle rõhutati, et mul peaks olema akadeemiline amet,
millega elus hakkama saada.
Vanematel jäi just vaesuse pärast gümnaasium pooleli.
Nii läksingi sisseastumis eksamitele, tegin need ära ja saingi sisse.
Käisin seal päris pikka aega,
tehes vahetevahel ka muusikat,
sest muusika oli minu jaoks nr.1.
- Ja nii on see olnud kuni tänaseni. Just.
Sa õppisid küll Kaubanduskõrgkoolis,
aga siis oli sul põhjust minna Iisraeli, kus olid palju aastaid.
Õpingute kohta ei ütle ma midagi halba,
lihtsalt need teemad ei huvitanud mind eriti.
Samas oli tegu igati hea kooliga.
Selles rootsi kaubanduskõrgkoolis sai hea üldhariduse,
millest oli mulle palju kasu.
Olin noor sionist nagu ma ennast nimetasin
ja otsisin oma juudi identiteeti.
Kuna aga tahtsin tugevamat identiteeti,
läksin ka Iisraeli
Nagu paljud noored läksid.
Pidin olema seal ühe aasta, aga olin kokku viis.
Käisin seal keeltekursustel.
Peale keeltekursusi saadeti need, kes tahtsid, panganduskursustele.
Sealt saadeti meid erinevatesse pankadesse Tel-Avivis.
Nii jäingi sellele tööle, millest sai mu päevatöö,
aga õhtuti tegin ikka muusikat.
Tol ajal olid ka teatud põhjused, miks paljud Iisraeli kolisid.
Siin oli oma osa ka Nõukogude Liidul?
Hea küsimus.
Mu noorusajal kardeti kogu aeg venelasi.
Mu isa oli sõjas.
Me sugulasi vaenati sõja ajal sakslaste poolt.
Hiljem pöördusid ka Baltimaade venelased juutide vastu.
Meil oli ka seal sugulasi ja üks pere jäigi Riiga.
See polnud üldsegi julgustav.
1960'ndatel tuli Nõukogude Liidust äkitselt mingi noot,
millega kaasnes skandaal.
Samal ajal tuli Iisraelist nö sõnumitoojaid,
kes kutsusid noori Iisraeli üles ehitama.
Paljud läksidki.
Osad neist tulid tagasi, osad mitte.
Ma olin nn. "keskmises laines".
Sain nö pioneerina impulsi,
et pean minema Püha maad üles ehitama.
Mul oli traditsiooniline juudi kasvatus, mille kohaselt Iisrael oli väga tähtis.
See oli uskumatult tore, et meil oli oma riik.
II Maailmasõja ajal toimusid holokaust ja muud õudused.
Siis tundus, et kogu maailm ütles, et selliseid asju ei tohi enam juhtuda.
Eriti just Euroopas.
Kui vaadata asjade käiku 1948. aastast, kuni tänaseni,
teeb see koku 70+ aastat.
Nüüd paistab olevat sedamoodi,
et tollal antud lubadused on unustatud.
Antisemitism on tõusuteel.
Jah. Ajalugu kordub. See on kummaline.
Mis võiks sinu arvates põhjuseks olla?
Selle üle võiks lõpmatuseni arutleda,
aga juudid on antisemitismiga alati hästi hakkama saanud.
Nad on nn. Jumala valitud rahvas.
Nende usk on selle alus. Viis Moosese raamatut, prohvetid.
Kogu Vana Testament.
Ütleksin, et see on äratanud teistes nn. kummalist kadedust.
Seda nii religioossetes, kui ka paganlikes maades.
Juutide õpetustes on väga palju tarkust.
Kui vaadata Nobeli rahupreemiaid arstiteaduse alal,
siis kui ma õigesti mäletan,
on 40% nende laureaatidest juudi rahvusest.
Jah.
Ümber Iisraeli on umbes miljard araablast.
Neil pole arstiteaduses ühtki Nobeli preemiat.
Mul on sõpru, kes on öelnud: "Te juudid olete andekad."
Meid on igasuguseid.
Protsentuaalselt on laia profiiliga inimesi rohkem.
Juudid on saanud Nobeli preemiaid kõikidel teadusaladel.
Võiks öelda, et oleme ka sihikindel rahvas.
Oleme nö raamatu rahvas.
Meid õpetatakse kodus lugema ja ennast harima.
Samuti õpetab seda juudi usund.
Uurima, lugema ja asjadest aru saama.
Siis tuleb ka edu.
See edu aga põhjustab kadedust. - Nii see on.
Teisest küljest aga me peamegi hakkama saama.
Selle sama antisemitismi pärast.
Peame neile näitama, et oleme olemas.
Soomes on mõniteist tuhat juuti.
Suurem osa neist, kuigi mitte kõik,
usuvad juudi Toorat ja elavad selle järgi.
- No nad pigem usuvad seda, aga ei ela väga selle järgi.
Aga kõik pürgivad sinnapoole.
Traditsioone järgitakse küll.
Et pigem see suhe Jumalaga on jäänud tahaplaanile. - Just nii.
Sul on elu jooksul olnud olukordi,
kus oled kinnisilmi uskunud, et Messias on tõeline,
samas kui õigeusu juudid seda ei usu ja ootavad ikka esimest Messiat,
samas kui meie ootame juba teist Messiat.
See on messiaanlik aeg, mis on iga juudi jaoks väga tähtis.
Jesaja raamatus on vist selle kohta ka üks peatükk.
1980'datel hakkasin nende asjade üle järele mõtlema.
Mul on vanaisa poolt kas just karm, aga väga tugev juudi kasvatus.
Ta uskus tõeliselt Jumalat.
Ta käis alati vajadusel sünagoogis.
Aga mingitel perioodidel kaldus ta veidi fanatismi.
Näiteks Jom Kippuri paastupäeval võib võtta ravimeid,
kui selleks on vajadus.
Sest see on nendes kirjutistes kirjas.
Tema aga ei võtnud. Oli enda meelest kangelane.
Avastasin, et meil on liiga palju karme seadusi.
Aga rohkem ma neid ei puudutanud.
Mu elu läks edasi. Tulid ka raskused.
Ma tulin Iisraelist koju tagasi.
Mõtlesin, et mul on midagi puudu.
Mäletan, et kuidas hakkasin Haukilahtis elades
uuesti juudi palveid lugema.
Täitsin end nendega
ja mulle meenus kõik, mida mulle oli koolis õpetatud
See oli: "Kuula Jumalat! Meil on üks Jumal."
Hakkasin ka uuesti sünagoogis käima.
Käisin seal igal hommikul kell 8,
kuna olin rohkem kesklinna poole kolinud.
See oli nii huvitav. Kohtasin seal vanu juudi mehi.
Mõned olid usklikud.
Mõned aga käisid seal sellepärast,
et nad tahtsid saada 10 meest kokku pidamaks mälestuspalvet.
See oli ütlemata tore.
Sõin nendega peale jumalateenistust alati hommikuputru.
Kuulasin nende toredaid lugusid
ja mõtlesin, et oleme ikka vastupidav rahvas.
Keegi oli Siberis söönud inimese liha, et ellu jääda.
Ka usk Jumalasse oli säilinud.
Nagu mu vanaisalgi.
Arvasin, et seda on nüüd piisavalt, aga ei olnud.
Elu hakkas omi keerdkäike tegema.
Mingil ajal tutvusin Soome muusikutega,
kes tegid vaimulikku muusikat.
Jukka Leppilä ja teised.
Jouko Kantola oli tollal üks neist. Ta oli hea pianist.
Hakkasime nendest asjadest rääkima.
Nad rääkisid Uuest Testamendist, mina jälle Vanast Testamendist.
Leidsime ühise keele selles, et kõik see on üks.
Nemad uskusid Jeesust Messiana.
Oli üks kaunis tüdruk,
kellega ma ei käinud, aga kellega olime sõbrad
ja kes sai usklikuks.
Koos temaga läksin ühele koosolekule.
See oli esimene kristlik koosolek, kuhu läksin.
Seal oli koos 600 inimest.
Jutlustaja küsis, kes usub Jeesust?
Kõik peale minu tõstsid käe.
Siis tuli eestpoolt üks töötegija.
See oli mu rootslasest sõber ja me vestlesime omavahel.
Ta küsis, kas olen lugenud Matteuse evangeeliumi?
Ütlesin, et ei ole. Tegelikult ma polnud tahtnudki.
Ta ütles, et ta saadab selle mulle ja saatiski.
Lugesin Matteuse evangeeliumi ja seejärel kogu Uue Testamendi läbi.
Kogesin kergendust, et ka midagi muud on olemas.
Ma polnud juutlusest kunagi eemale läinud.
Mul jooksis kuskilt teatud piir.
Kord käisin taas Iisraelis ja palvetasin mingis olukorras.
Kogesin seal asju, millest ei taha küll rääkida,
kuid mille kaudu sain enesesse Jumala rahu
ja ka meelerahu.
Ma kohtusin teatud inimestega.
Hakkasin mõtlema, kas Jeesus võiks siiski olla Messias?
Elasin läbi väga pika kriisi.
Siis aga hakkasin kohtuma nn. messiaanlike juutidega,
kellest paljud olid täitsa tavalised juudid,
kes olid hoidnud alal on usundi,
kuid kes mingil hetkel
hakkasid uskuma Jeesuse päästesõnumit.
Nad ei öelnud mulle, et Jeesus on Jumala Poeg,
vaid nad ütlesid, et nad usuvad Jeesuse päästesõnumit.
See lõi mind pahviks.
Samas olin isegi salaja nende asjade üle mõelnud,
kuigi ei saanud neist juutide seas rääkida.
Aga ma tegin otsuse,
et tahan mingil hetkel olla messiaanlik inimene.
Või messiaanlik juut.
Ja sellel teel olen tänaseni.
Oled sa sellepärast saanud tunda ka suurt survet või tagakiusu?
Sünagoogi ajal hakkasin muusikuna esinema kristlikel koosolekutel
ja tegema vaimulikku muusikat.
Hakkasin ka looma juudi muusika plaate.
Lähtusin oma traditsioonidest, tegin juudi palveid.
Tegin neid ka natuke ümber.
1980'ndatel tegin esimese, 1990'ndatel teise
ja 2000'ndatel kolmanda plaadi.
Ma alustasin oma traditsioonidega.
Kuid ükskord, kui sünagoogi läksin, hüüdis üks vana mees :
"Kristlane tuli sünagoogi!"
Kuid sinnapaika see jäigi.
Samal ajal oli koguduse vanem Solei Bolotovski,
kes oli mu suur mentor
ja kellega sain rääkida isegi Jeesuse asjadest.
Ta kõneles kuskil kirikus risti all ja ajalehes oli sellest pilt.
Me kogudus ahhetas: "Kõneleb risti all!"
Temaga juhtus samamoodi -
ühel hommikul sai ka tema kriitika osaliseks.
Kui nad aga aru said, et teen kõigest muusikat,
siis olukord rahunes.
Ma polnudki nende meelest "kadunud hing".
Aga niimoodi see asi edasi läks.
Sellest on nüüd vist umbes 30 aastat,
kui räägid sellest perioodist, mil sul oli otsingute aeg.
Su põhitöö on alati olnud muusika,
mis on toonud sulle ka leiva lauale.
Oled mänginud palju juudi muusikat,
mida on ka ajaloo jooksul palju mängitud.
Muusika on olnud juutluses alati kesksel kohal.
Jah. See sai alguse juba templi aegadest.
Templis olid oma pillid.
Olen uurinud seda teemat ja tean, et templis olid pillid.
Kaasaja sünagoogides ei mängita jumalateenistustel,
vaid mängitakse muudes olukordades.
Näiteks kontserditel.
Kuid vanades templites olid kõristid, simblid, sarved, flöödid
ja koor, kes laulis.
Seal laulis Korahi koor.
Sealt see juudi muusika alguse saigi.
Kui tempel hävitati, jäid järele vaid sünagoogid.
Samuti on huvitav seegi seik, et Jeesuse ajal polnud kirikuid.
Esimesel 300 aastal polnud kirikuid, vaid olid sünagoogid.
Jeesus ise käis sünagoogis õpetamas. - Jah käis.
See on kõikides juudi pärimustes.
Muusikast veel nii palju,
et vahepeal kui sünagoogis ei tehtud muusikat -
seda hakati alles hiljem uuesti tegema,
siis ometi olid seal eestlauljad, kes olid ülitähtsad isikud.
Nad laulsid Toorat 5. Moosese raamatu järgi.
Seal olid sõnade kohal apostroofide sarnased märgid.
Need olid nagu noodid.
Kuskil katolikus liturgias on samasugused asjad,
aga mängitakse erinevalt.
Need sünagoogi skaalad, mida eeslauljad kasutasid,
on jõudnud näiteks ka klezmer-muusikasse
mida kasutatakse näiteks Ida-Euroopa muusikas.
Sealt on palju nüansse üle võetud.
Julgen väita, et maailmas sündinud juudi muusika
võib olla tänulik juudi usundile
ja vanadele muusikalistele päranditele.
Ja need on tõeliselt vanad.
Su naine kuulub Soome õigeusu kirikusse.
Oled ka ise seal kaasas olnud
ja öelnud, et seal on mingi lähedus judaismiga.
Olen rääkinud messiaanlike juutide juhtidega
ja ka rabidega.
Paljude meelest on õigeusu kirik judaismile kõige lähem kirik
kõigist kristlikest kirikutest ja suundadest.
See on õhustiku poolest pisut samasugune.
Seal lauldakse ja seal valitseb selline "sügav vaikus".
Kogesin Turu õigeusu kirikus väga häid hetki
ja olin isegi üllatunud kõige seal kogetu üle.
Sa oled tänase päevani kutseline muusik.
Sul on olnud mitmesugust publikut ja oled kohanud erinevaid inimesi.
Milline on kristliku ja juudi muusika tähendus?
Kuidas see inimesi mõjutab?
Kas muusika või juudi muusika?
Nii see, kui teine.
Muusika on Jumala and või kingitus, mis võimaldab inimestega suhelda.
Muusikal on ülisuur tähendus inimeste jaoks.
Inimesed ütlevad vahel, et nad ei saa muusikast õigesti aru
ja see on nende jaoks raske.
Kuid siis ütlen neile, et nad ei peagi sellest aru saama
ja võtku sealt vaid see tunne, mis sealt tuleb.
Sealt saab mingisugusegi tunde.
Teisest küljest, kui teeme vaimulikku muusikat,
võib keegi tulla hiljem ütlema,
et seal oli Püha Vaim kaasas või siis polnud Püha Vaimu.
Aga mina mängin Jumala auks. Selle olen enesele selgeks teinud.
"Me mängime Jumala auks ja inimestele värskenduseks"
nagu Bach kunagi ütles.
Millised on su unistused praegu, seeniori perioodil oma elus?
Muud polegi, kui ainult palvetan Jumala juhtimist.
Samuti õigsust kõiges.
Ka tervis on väga tähtis nagu kõik ütlevad.
Kuid ma usun, et mul on oma ülesannne.
Meil kõigil on mingi ülesanne, mille Jumal meile annab.
Olgu Jumal koos meiega!
5-aastaselt, kui keegi polnud sulle muusikat õpetanud,
mängisid sa lugusid kuulmise järgi.
Sellest võib järeldada, et see on Jumala eriline and su jaoks.
Arvan täpselt sama.
Kui vaadata kristlikust vaatevinklist,
siis kui selline puudutav muusika tuleb korduvalt,
kus ka Püha Vaim on kindlasti ligi,
siis see avab ka kui ukse Jumala Sõna kuulmisele.
Eile oli isadepäeva teenistus ja ma tegin seal muusikat.
Need kõned ja muusika lõid koos imelise tunde.
Sa mainisid enne nii kristlikku muusikat
kui juudi muusikat.
Kuid vaimulik muusika
kätkebki mu meelest endas vaimulikkust.
Ka ilmalik muusika võib olla vaimulik - seda vaid teatud tingimustel.
Kuid sa pead seisma selle muusika taga.
Pole keelatud mängida rocki või midagi muud,
aga sa pead seisma selle muusika taga.
Lisaks pead oma mängimise- ja käitumisega
andma edasi õigeid asju.
Näiteks seda, mis on Piiblis kirjas.
Mul on selles saates kombeks
anda külalisele saate lõpus vaba sõna.
Nii võid veel vaatajatele jagada midagi oma elust või Jumala ligiolust.
Sul on ka üks näide tervenemisest.
Neid näiteid on mitu, aga toon ühe näite.
See oli mu esimesel meelerahu perioodil,
peale mida tuli väike paus sisse nagu meil kõigil tuleb.
Kuid see oli 2011. aastal kui kukkusin tänaval ja vigastasin kätt.
Senini on arm järel.
Mul murdus siin üks luu.
Mul oli osteoporoos, millest ma ei teadnud midagi.
Läksin operatsioonile
ja mulle pandi siia üks metallitükk - titaanleht kaheksa kruviga.
Arvasin, et muusika tegemisel on nüüd kriips peal,
aga Jumal oli siiski teist meelt.
Mul oli tollal üks palvetav sõber.
Tal olid armuannid ja me palvetasime koos.
Ta ütles kord: "Nüüd oleme ristteel, kust tuleb üle minna.
Mitte paremale ega vasakule.
Seal on puiestee ja päike."
Mõtlesin, mida see mees selle all mõtleb?
Ta nimi oli Viljo.
Ta oli nö "maavillane" ja tal olid Jumala armuannid.
Mõtlesin: "Kui ma praegu seda otsust ei tee ja suunda ei muuda
hakates tegema vaimulikku muusikat, olen ikka rumal küll."
Ma tegin selle otsuse ja pole seda kordagi kahetsenud.
See oli mingisugune vastus mulle.
Kinnitus selle kohta, et Jumal on koos minuga.
Ma mängin tänase päevani, kuigi pöial on natuke valus.
Aga ma mängin.
Saan mängida Jumala auks ja värkenduseks inimestele.
See on uskumatu.
See on tore lõpp me saatele.
See kulmineerub sellega, et meil on hea Jumal.
Ta teeb endiselt imesid ja tervendab haigeid,
nii et võime turvaliselt käia koos Temaga.
Kui ma poleks usklik, oleksin kindlasti surnud.
Aitäh Hillel selle saate eest!
Jumal õnnistagu su muusikat ja kõike, mille kaudu inimestega kokku puutud!
Aitäh ka teile ja õnnistust TV7 tööle! - Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri).
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa