Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja tämän ohjelman vieras on Pertti Vallittu. Tervetuloa.
Kiitos. - Sinä asut Salossa mutta et ole siellä syntynyt -
ja vanhempasi ovat eri puolilta Suomeakin kaiken lisäksi. - Joo.
Kerrotko millainen koti oli, missä synnyit -
ja mitä ensimmäiset vuodet olivat? - Olen syntynyt -59 Vihdissä.
Siellä asuimme muutaman vuoden, kunnes muutimme Urjalaan.
Äiti on Pohjanmaalta Vimpelistä ja isä Karjalasta Valkjärveltä.
Hän on sieltä aikanaan lähtenyt sotaa pakoon alle 10-vuotiaana.
Ehkä olen sitten molemmilta vanhem- milta perinyt hyviä ominaisuuksia.
Varmaan sosiaalinen puoli on tullut isän puolelta. Nykyään asun Salossa.
Urjalasta perhe muutti nykyiseen Saloon, -
joka on muodostunut 10 kunnasta. Kuusjoki, pieni kunta, oli siinä.
Olikohan se -68, kun muutettiin Varsinais-Suomeen Kuusjoelle.
Perheeseemme kuuluu... Minulla on kaksi isosiskoa ja pikkuveli.
Mitä vanhempasi tekivät?
Ymmärsin näin, että sinulla oli talou- dellisesti aika ahdasta lapsuudessa.
Niin se oli jo Vihdissä.
Isä oli tehnyt sinne aikanaan pienen omakotitalon.
Sitten mennyt äitini kanssa naimisiin. Heillä oli kai pieni navetta siinä.
Oliko siellä yksi lehmä tai mitä siellä oli?
Äiti niitteli heinää jokivarsista ja muualta.
Peltoa ei juurikaan ollut siinä tontilla.
Isä oli ollut kirvesmieshommissa.
Aikanaan jo nuorena ollut armeijassakin töissä Rajavartiostossa.
Sitten oli kuitenkin mennyt kirveshommiin.
Vielä sellainen jarru oli isäni elämässä hiukan ennen syntymääni, -
että rakennussirkkelissä ei ilmeisesti ollut puukkoa paikalla -
ja kämmen meni halki, sormet kääntyivät kokonaan tänne.
Mutta sitten lääkärit saivat -50-luvun loppupuolella, -
-57 vai milloin se oli, kun he saivat 2 sormea paikalleen takaisin.
Hänelle jäi koukkuun 2 sormea.
Hän on sillä tehnyt töitä kovasti elämässään.
Timpuri- ja maataloushommia kaikkia.
Vihdissä vanhempani aloittelivat karja- ja maataloutta.
Sitten halusivat isompaan paikkaan ja muutettiin Urjalaan.
Siellä oli kovin kiviset pellot ja syrjäinen Perhon kylä.
Vanhemmat halusivat päästä pois ja lapset saisivat mahdollisuuden -
isommalla paikkakunnalla opiskella ja saisi maapaikkaa.
Maanviljely, karjanhoito ja tällaiset. Itse en ole karjaa hoitanut koskaan.
Olin enemmän ulkotöissä isän kanssa monenlaisissa hommissa.
Isä opetti jo pienenä rakentamaan. Olen itsellekin rakentanut pari taloa -
elämäni aikana ja tykkään tehdä rakennushommia.
Ymmärsin, että sinun isäsuhde on ollut läheinen.
On se ollut, kun isän kanssa tehtiin.
Sitten, kun muutettiin Kuusjoelle -68, -
niin varmaan 69 vai -70, kun olin noin 10-vuotias -
pääsin, kun paikalliset uskovaiset, Suomisen Veikko ja Kirsti auttoivat.
Meillä ei ollut autoa vielä, niin he veivät erilaisiin tilaisuuksiin -
ja pääsimme joka kesä siskojen kanssa lastenleirille.
Ensimmäinen lastenleiri, kun olin 9-vuotias, täyttämässä 10 -
tulin siellä uskoon. Koin voimakkaasti hengellisen puolen, -
kun vanhemmat olivat tulleet uskoon ennen syntymääni.
Se oli heille iso asia, että aikanaan tulivat uskoon.
Tosi nuorena sait oppia tuntemaan Jeesuksen.
Oliko tämä Raamattu siltä ajalta?
Tämän Raamatun olen saanut isältä.
Harmi ettei ole tullut kirjoitettua tänne mutta täällä on P. Vallittu.
Tämä on isäni Raamattu, jonka sain vähän yli 10-vuotiaana.
Olisinko ollut 11-12-vuotta.
Isä hommasi itselleen toisen ja sain tämän. On pieni teksti kylläkin.
Täällä on paikkoja, mitä olen itse hyvin nuorena alleviivannut.
Olen lukenut tätä Raamattua. Tämä on ensimmäinen Raamattuni.
Se mitä sain kokea siellä... Olin varmaan pyhäkoulussa jo Vihdissä.
Siellä oli jokin pariskunta, jotka pitivät pyhäkoulua.
En kyllä muista siitä mitään. Se leiri oli voimakas sysäys hengellisesti.
Kun tulin kesäleiriltä pois, -
asuttiin Raatalassa, jossa oli vielä vanha talo.
Isä oli uutta rakentamassa. Menin taloon sisälle.
Siellä oli Vappu, perhetuttumme, joka kysyi mitä kuuluu?
Ensimmäinen todistus oli, että minä vaan itkin.
En pystynyt sanomaan mitään. Se oli niin voimakas uskoontulokokemus, -
jo 10-vuotiaalla pojalla. - Joo.
Ei mennyt sitten montaa vuotta, kun sait oikein Pyhän Hengen kasteen.
Joo, sitten kävin paljon kokouksissa. Kylällä oli rukousiltoja, kyläkokouksia.
Telttakokouksia, oli monenlaisia kokouksia ympäri kylää.
Sitten oli rukouskokoukset, joissa olin mukana.
Olin sitten leirillä jälleen, olisinko ollut 12-13-vuotias.
Kävin sitten myös kasteella ja liityin seurakuntaan sitä kautta.
Täytyin myös Pyhällä Hengellä.
Olin varmaan 8-luokalla, kun täytyin Pyhällä Hengellä.
Se oli erittäin merkityksellinen elämässäni.
Minulla oli aika vaikeata koulussa, kun olin ujo, arka maalaispoika.
He sanoivat hihhuliksi ja muilla lempinimillä, kuten Teryleeni.
Minulla kun oli teryleenihousut ja toisilla farkut.
Vanhemmat eivät ymmärtäneet eikä ollut varaakaan farkkuihin.
Oli aikamoista pilkkaa ja fyysistäkin väkivaltaa.
Kun täytyin Pyhällä Hengellä, se antoi voimaa. Menin vaikka koulussa -
vessaan tai bussimatkoilla rukoilin ja sain voimaa jokaiselle päivälle.
Koulukiusaaminen, kun minullakin on ollut jo 350 vierasta tässä -
niin aika monella on ollut elämässä koulukiusaamista.
Joo. - Sinulle ehkä terästi sitä, kun sanoivat, -
että olet uskovainen ja se aiheutti lisää kiusaamista.
Kuitenkin kun peruskoulun kävin tai siihen aikaan oli kansalaiskoulu.
Pidin yhden vapaavuoden välissä. En mennyt heti ammattikouluun.
Isä sanoi, että älä ala kirvesmies- hommiin, ne ovat niin kylmiä hommia.
Innostuin putkiasentajalinjalle.
Se oli linja, mihin kukaan muu ei hakenut,
kaikki, jotka ei muualle päässeet, menivät putkilinjalle.
Siellä oli hiukan huono ilmapiiri.
Oli kavereita, jotka käyttäytyivät todella huonosti minua kohtaan.
Muistan sellaisenkin tilanteen, että olikohan Väinö Aaltonen se rehtori.
Meitä oli 90 poikaa osastolla, kaikki metalliosastot.
Sanoin Väiskille, että en pysty enää olemaan koulussa, on niin hankalaa.
Hän välittömästi otti osaston, 90 poikaa, ja puhutteli kaikkia.
Jäi mieleen se voimakkaasti mutta oli se vaikeaa aikaa.
En muista, pääsinko -77 ammattikoulusta, -76 taisin päästä.
Olikohan se ollut 28 vuotta myöhemmin, -
kun yksi kaveri soitti minulle.
Taisi olla 2004 vuonna, kun itsellä oli aika vaikeata silloin.
Hän soitti ja kysyi, että Pertti mitä kuuluu.
Ajattelin, että mitä ihmettä? En sano kaverin nimeä, -
hän voi tunnistaa itsensä, jos kuulee tämän.
Sitten hän toi sen anteeksipyynnön siitä, että oli ollut siinä porukassa, -
joka rääkkäsi minua ammattikoulussa. Oli se vaikuttavaa ja rohkaisevaa.
Tapasin tämän kaverin myöhemmin.
Hän sanoi, että "Olit niin kiva, että olisi ollut kiva olla kaverisi".
Eihän hän ollut pahin, oli vaan porukassa.
Kiusaamistilanteet on porukkajuttuja useinkin. - Kyllä.
Hän sanoi vielä, että "Olisit koska vaan pystynyt -
antamaan heille turpiin, jos olisit halunnut".
Olin maatöitä tehnyt ja maitoa juonut.
He sanoivat minua proteiiniksi, yksi lempinimi.
Sivuprofiili, iso nenä, minua sanottiin nokaksi.
Sinulla oli yksi Jumalan antama lahja.
Sait vaimon, josta tänä päivänäkin vielä voit sanoa, -
että parempaa ei olisi voinut löytyä.
14-vuotiaana, olin jossain Lohjalla nuorten tapahtumassa, 14-vuotiaana.
Oliko se Eino Sirkiä, joka puhui nuorille -
ja kehotti, että rukoilkaa itsellenne puolisoa.
14-vuotiaana päätin alkaa rukoilemaan vaimoa itselleni.
Rukoilin sitä aina elämän matkan varrella.
Kävi niin, että en seurustellut muiden kuin vaimoni kanssa.
Menin 22-vuotiaana naimisiin mutta pari vuotta ennen -
aloin seurustelemaan Eevan kanssa.
Olin turhan arka. Olen jälkeen harmi- tellut, että olin liian hidas ja arka.
Olisi nopeammin ja rohkeammin täytynyt tehdä ratkaisut.
Ei siinä mitään, tämä oli hyvä ratkaisu.
Voin sanoa, että Eeva on ollut valtava tuki, koska olen ollut aika -
rajustikin jännittäjä tyyppi. Hän on rohkaissut ja uskonut minuun. - Aivan.
Kun hän oli Jumalan valitsema, niin otti juuri sellaisen kannen vakkaan -
kuin tarve oli. - Muistan, kun menin naimisiin -82.
Asuttiin silloin Paimiossa, se 8 vuotta vuoteen -90 asti.
Kun menin Paimion K-kauppaan -
ja olin silloin jo putkiasentajan töissä firmassa, -
ja kaupassa piti pyytää määrätty, 200 g, makkaraa, -
minua jännitti niin paljon, että kainalot kastuivat.
Jännitti ihan hirveästi pyytää lihamestarilta lihaa tai makkaraa.
Olin niin lukossa, oli huono itsetunto.
Siitä Jumala lähti korjaamaan vaimon kautta.
Sain pikkuhiljaa rakentua ja vahvistua. Olen saanut rohkeutta.
Ihmettelen, että tänä päivänä olen ollut vaikuttavissa tehtävissä, -
mitä minulla on ollut. Seurakunnan työntekijänä yli 22 v.
Nuorisotyössä, pastorina tai solu- työssä. Nuorisotyössä pääasiassa.
Sanoit, että olit putkiasentajana tietyn vaiheen mutta aika nuorena -
n. 30-vuotiaana Jumala alkoi kutsua sinua toisenlaiseen työhön.
Tämä oli sinun ja vaimosi elämässä aika iso ratkaisu.
Siihenkin on ollut pitkä matka, koska jo ehkä 15-ikäisenä -
minulla oli kova hengellinen jano.
Olen aina janonnut Jumalan läheisyyttä, läsnäoloa ja johdatusta.
Kotona suolla liikuin usein ja metsissä, kun oli aikaa.
Minä en lukenut paljon kirjoja nuorena. - Joo.
Liikuin luonnossa ja tein maatalotöitä.
Muistan, että joskus heittäydyin suolla kesällä ihan vatsalleni suohon.
Pyysin Jumalalta vaimoa ja johdatusta.
Koin jo 15-16-vuotiaana, että minua kutsutaan johonkin.
En tiennyt, mitä se oli? Sitten kun olin 30-vuotias, tuli ratkaisun paikka.
Joo. - Siihen asti olin jo ollut teetupatyössä -
16-17-vuotiaasta asti.
Paimiossa olin vetänyt rukouspiirin toimintaa.
Olin ollut tosi aktiivisena koko elämäni -
seurakuntatyössä myös vapaaehtoisena. - Joo.
Siitä se lähti, nuorisotyöntekijänä Sa- lossa aloitin helluntaiseurakunnassa.
Sanoit ennen ohjelmaa, että palkka- tulot menivät kolmannekseen -
tai sinne päin. - Joo, olin Paimiossa putkifirmassa.
Vaimo oli Paimion Alvar Aallon kuuluisassa sairaalassa.
Hän oli sairaanhoitajana keuhkopuolella.
-90 me jätettiin ne molemmat hommat. Meillä oli 2 pientä lasta silloin.
Varmaan bruttotaso oli 15.000 mk, palkkataso yhteensä.
Kun menin seurakuntaan, niin oli muistaakseni 5.500 mk brutto.
Vaimo oli kotona, koska olemme olleet Mariannen, -
kehitysvammaisen tyttären, omaishoitajana.
Hänellä on downin syndrooma, ihana tyttö. On aina järjestetty elämä niin, -
että jompikumpi on osapäivätyössä, että voidaan pitää Mariannesta huolta.
Meidät oli yhdessä palkattu vaimon kassa nuorisotyöhön.
Hän teki pyhäkoulutyötä ja minä nuorisotyötä, tällainen paketti oli.
Kyllä. Silloin kun astuit tällaiseen pastorin rooliin putkimiehestä, -
niin se oli monella tavalla uusi alue.
Toisaalta sanoit, että sinulla oli palava halu -
kohdata ihmisiä ja kertoa Jeesuksesta.
Miten kuvaisit niitä ensimmäisiä vuosia, kun olit pastorina?
No, kyllähän olin siitä aika epävarma kuitenkin, vaikka koin, -
että Jumala kutsui minua selkeästi, antoi siihen mahdollisuuden.
Kyllä pistin kaikkeni peliin ja olen koko elämäni luottanut Jumalaan.
Nuorena uskoon tulleena tiedän mistä apu ja turva tulee.
Ehkä isältäni olen oppinut rohkeutta lähteä tarttumaan asioihin.
Ensimmäiset vuodet olivat, kun olin 3 kk ollut Salossa -
helluntaiseurakunnan nuorisotyön- tekijänä, niin pistin teetuvan pystyyn.
Olin jo Paimiossa pitänyt teetupaa ja -70-luvulla olin -
Salon vanhassa teetuvassa. Oli malli olemassa, miten sitä tehdään.
Pistin teetuvan pystyyn ja seurakunta oli myönteinen.
Siellä tavattiin 90-luvulla, koko 90-luku, ja sitten 2000-luvulla -
nuorisotyö muuttui, eikä nuoret olleet enää kadulla.
Pidin tosiaan lähes 10 vuotta teetupaa myöskin seurakunnan työntekijänä.
Siellä kävi ehkä 100 nuorta illassa. - Eikö se ole paljon?
On, on. Monet salolaiset tuntevat minut teetuvasta, -
jos vain muistavat. Itse asiassa olen nyt kaupunginhallituksessakin.
Joku tyyppi niistä sanoikin, että he ovat olleet Pertin teetuvassa.
Useampikin heistä on ollut.
On todella tärkeä kohdata nuoria.
Olla heidän rinnallaan, kertoa heille uudesta elämästä.
On mahdollisuus tulla uskoon ja löytää tarkoitus elämään.
Tulla tuntemaan Jeesus Kristus Pelastajana -
ja Jumala rakkaana Isänä. - Joo.
Ehkä myöhemmin, 2005, tulin erityisesti kokemaan vielä sen, -
että Jumalan on minun rakastava Isä. - Aivan.
Se on jatkunut. - Palaan vielä näihin nuoriin, -
kun nuoria oli silloin 100 illassa.
Mitä on tänä päivänä ja millaista muutosta?
Siitä on jo monta kymmentä vuotta. Mitä on tapahtunut?
Kohtasin myös silloin nuoria, jotka olivat kaupungin -
pahamaineisimpia nuoria, väkivaltaisempia.
Siihen aikaan ei pidetty edes ratsiaa ovella.
Sanottiin vain, että jätä kassit, kun oli pulloja ja mitä olikaan kasseissa.
Nykyäänhän ei edes toimi niin, tehdään tarkastukset.
Minulla oli kontakti kaikkein vaikeim- massa asemassa oleviin nuoriin.
Hyvä kontakti ja olen saanut jälkeenpäin todella hyvää palautetta.
Olen aina tykännyt olla nuorten kanssa.
Vaimo ei ehkä ole kokenut nuoria helpoiksi leireillä.
Meillä oli paketti, että oli nuorten leirit, teetupa ja koulutyö.
Se oli vahva kontakti nuoriin koulussa, kadulla ja sitten leirit.
Erilaiset leirit, joita pidettiin seurakunnassa joka toinen kuukausi.
Ne olivat kaikki voimakkaita.
Muutos, mikä tapahtui, se mitä kadulla näin -90-luvulla ja jo 70-luvullakin.
Silloin oli jo huumausaineita, hyvistä perheistä joku tyttö, muistan, -
joutui huumausaineitten kouriin. Silloin kaikki tapahtui kadulla.
Nykyään he ovat jossain muualla. - Kun netistä voi hankkia.
Kuulemma saa melkein mitä tahansa tavaraa tänä päivänä.
Sitä on tarjolla ja ihan koulun ala-asteella tulee houkutuksia.
Mitä sinä, jo kymmeniä vuosia tätä nähneenä, ajattelet tästä?
Mikä se kehitys on nuorten kohdalla? - Eihän se ole hyvä kehitys ollut.
Nuoret menevät omiin kämppiinsä ja ovat vain netissä.
Toisaalta sosiaalinen kontakti puuttuu ja ei ole aikuisia rinnalla kulkijoita.
Riippuen tietysti, mikä oma perhe lapsilla ja nuorilla on.
Olen sitä mieltä, että pitäisi tehdä paljon ennalta ehkäisevää työtä.
Pitäisi kohdata jo lapsena.
Oli mielenkiintoiset vuodet, -14 ja -15, muutamia vuosia sitten.
Pidin Salon kaupungin lastenleirit Klippulassa.
Se oli hiipumassa ja oltiin kokonaan lopettamassa.
Koetin sanoa, että leirit ovat tosi tärkeitä lapsille.
Täytyisi pitää ja perustettiin yhdistys ja pidettiin 2 v. -
kaupungin leirit sen yhdistyksen puitteissa.
Meillä oli 400 lasta kesässä. 7 eri leiriä yhteensä.
Sinä olet Salon valtuustossa ja hallituksen jäsenenä.
Sinä pääset tietyllä tavalla näköalapaikalle katsomaan sitä, -
mitä Salon alueella tapahtuu ja varmasti laajemminkin.
Minkälaista keskustelua on, kun tiede- tään, että esim. koulumaailmassa -
evoluutio on jo monta kymmentä vuotta vallannut alaa.
Se on otettu ikään kuin todesta. Jopa uskovien kotien lapsista sanotaan, -
että toisena lukiovuotena hekin antautuvat sille valheelle.
Mitä ajattelet, kun olet tarkastellut hallituksessa?
Se on vähän sellainen, -
että aina pitää olla kentällä, että näkee missä mennään.
Hallituspöydissä ja valtuustossa ei kovin paljon tule esille seurakunnat, -
ei käytännön arki kuitenkaan.
On tosi tärkeätä, että olen ollut siinä arjessa. - Joo.
Tehnyt sitä ja voin tuoda nuorten näkökulmaa esille.
Se, mikä tämä arvomaailma on, se kysymys on vakava.
Mihin se johtaa Suomessa, jos menetämme ne arvot.
Toisaalta eihän arvoja voi kenellekään pakkosyöttää.
Ymmärrän, että sydämestä käsin lähtee kaikki. - Aivan.
Jos minun sydämellä on rakastaa nuoria, olla rinnalla, -
niin se on suurin vaikutus. - Joo.
Näkisin, että seurakunnilla on paljon vastuuta siitä, -
etteivät ne olisi vaan seinien sisällä.
Kun olen seurannut valtuustossakin tätä, -
aika harvoin edes luterilaisen seurakunnan asiat -
tulevat esille päätöksenteossa.
Enemmän kaikkien seurakuntien tulisi olla mukana arkielämässä, -
päätöksenteossakin myös. - Joo.
Sanoit, että teillä on kehitysvammainen lapsi -
ja että hän on antanut sinulle ja vaimollesi paljon iloa.
Joo. - Käytkö läpi, miten se on vaikuttanut sinuun ja vaimoosi?
Marianne syntyi -83, niin olihan se rankka tilanne, -
kun kerrottiin, että hänellä on downin syndrooma.
Lääkäri sitten sanoi, ettei tiedetä mistä tämä johtuu.
Otimme sen mielestäni aika hyvin. Totta kai se oli liikuttavaa.
Hänellä on paljon ollut kuitenkin -
erilaisuutta elämässä kuin muilla lapsilla.
Kehitys on niin paljon jäljessä. Pitkää pinnaa monissa -
mutta Marianne on sydämeltään oikein ihana.
Hän on nyt 36 vuotta -
ja on kehittynyt hyvin kotihoidossa.
Hän on ollut hyvä opettaja meille.
Esim. kun yhteiskunnassa ajatellaan, että pitää olla tehokkaita.
Arvo on siinä, kuinka hyviä me olemme, kuinka tehokkaita.
Marianne on ollut "Ihme ja kumma" kahvilassa Salossa, -
missä on kehitysvammaisia, erityisnuoria.
Hän on siellä töissä.
Mutta se, kuka hän on sydämeltään.
Hän on kehittynyt kotihoidossa ja saanut itse tulla tuntemaan -
Jumalan rakastavana isänä. Hän on hyvin tunteellinen, ilmaisee -
hyvät ja huonot tunteet, hänellä ei ole jarruja niinhän se meilläkin on.
Olisi tosi tärkeää, että olisimme avoimia.
Tietysti ei kaikille voi omaa sydäntään kertoa. - Aivan.
Hän on ollut esimerkki, että ei tarvitse olla tehokas, -
voi olla rakastava Jumalan lapsi vaikka on kehitysvammainen.
Vaikkei pysty yhteiskunnan tehoon, ympäristöön antamaan juuri mitään.
Kerroit aikaisemmin, mikä oli sinulle äärettömän tärkeätä, -
Varmaan vaimollesikin, oli oppia tuntemaan Isän rakkaus.
Käytkö läpi miten tämä tapahtui elämässäsi?
2005 ystäväni Pekka pyysi kurssille "Isän sydän" tapahtumaan -
ja vaimoni tuli myös. Se oli merkityksellinen paikka.
Löysimme Jumalan rakastavana isänä.
Se on ollut voimakas kokeminen kaiken kaikkiaan.
Sen jälkeenkin ja koko ajan. Olen ollut tiimissä mukana myöskin paljon.
Pitkä tarina mutta olen onnellinen, että Jumala on Isäni.
Minulla on myös hyvä isäsuhde.
Ei ollut romahdusta tai ongelmaa, minkä takia tarvitsen tätä erityisesti.
Se oli kaiken hyvän päälle.
Oletko havainnut, että monella on vähän vääristynyt jumalakuva.
Kovin ankara, Jumalasta on piirretty kuva ankarasta Jumalasta, -
joka on vihainen mutta Hän on meidän rakas Isä. - Niin.
Juuri tämä, että se helposti unohtuu. - Niin.
Sielunvihollinen tietysti tekee kaikkensa, -
että tulisi jotain sellaista, ettei olisi enää välitöntä yhteyttä. - Joo.
Viimeinen pari minuuttia on alkanut, niin Pertti voitko sanoa katsojille, -
mitä Pyhä Henki sanottavaksesi antaa. Ole hyvä.
Luen Raamatusta nuoruudesta asti lempijakeen.
Joh. 14:27.
"Rauhan minä jätän teille: minun rauhani sen minä annan teille.
En minä anna teille, niin kuin maailma antaa.
Älköön teidän sydämenne olko murheellinen älköönkä peljätkö."
Tässä on raamatunpaikka, mikä on rohkaissut matkan varrella.
Haluan rohkaista sinua. Oli elämässä mikä tahansa tilanne ollut -
menneisyydessä tai pelkäätkö tulevaisuutta?
Sinä olet Jumalan, Isän rakas lapsi.
Saat ottaa vastaan kaiken anteeksiannon menneestä -
ja tulevastakin Jeesuksen sovitustyön kautta.
Saat kokea elämässä rauhaa, lepoa ja rakkautta.
Jumala on rakas Isä. Hän todella rakastaa ja välittää sinusta, -
vaikka kaikki tuntuisi menevän pieleen ja vaikka kaikki menisi hyvin, -
on Hän silti sinun rakas Isä. Tässä on meidän ainoa toivo, -
että tiedämme kenen lapsia olemme. Meillä on yhteys Hänen kanssaan.
Raamatussa sanotaan, että rakkaudessa ei ole pelkoa.
Pelkohan on sellainen, joka on läsnä hyvin helposti monen elämässä.
Silloin kun on Isän rakkaus, niin kuin sanoit, siinä ei ole pelkoa.
Se liittyy koko elämään, avioliittoon, kaikkeen.
Ei tarvitse pelätä puolison ja perheen puolesta.
Vaikka olisi vaikeata, olet turvassa.
Kiitos Pertti Vallittu. Puoli tuntia saimme keskustella -
ja voi sanoa duuriasteikossa.
Rakkaus, mitä olet kokenut Jumalan läsnäolosta -
sinun ja perheesi elämässä. Se välittykööt myös kotikatsomoihin.
Kiitos sinulle ja perheellesi. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola