Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Rainer Virtanen.
Tervetuloa Rainer. - Kiitos.
Olet syntynyt Pohjanmaalla samoilla alueilla kuin minäkin Vaasassa.
Sinulla lapsuus ei ollut paras mahdollinen.
Käytkö sitä vähän läpi, millaiseen perheeseen synnyit?
Meillä oli 6 lasta, äiti ja isä.
Isällä oli alkoholiongelmia ja hän oli uhkapeluri.
Hän menetti aina kaikki rahat ja äiti oli vähän sellainen -
menevää laatua oleva.
Me lapset kasvoimme siinä kuin pellossa.
Ei ollut välillä paljon ruokaakaan.
Se oli kyllä kurja lapsuus eikä ollut vaatteitakaan.
Jollakin voi olla parempi lapsuus.
Sitten lähdimme Ruotsiin -53 ja -55 saakka oltiin Ruotsissa.
Sitten tuli äidille ja isälle avioero.
Me lapset, tai pojat, meitä oli kolme poikaa, jäimme kotitaloon.
Ei rahaa eikä ruokaa eikä kukaan meistä huolehtinut.
Piti melkein varastaa ruoka.
Silloinkin Jumala sinua suojeli, -
kun olit 9-vuotias ja auto ajoi päällesi.
Käytkö sitä läpi, mitä silloin tapahtui?
Olin 9-vuotias ja olimme kadun varressa.
Naapurin tyttö, 16-vuotias Anneli -
oli hakemassa vettä vesipostista.
Meidän kadulle ei tullut vettä.
Me heitimme jotakin sinne ämpäriin -
ja hän meinasi heittää minun päälle sitä vettä.
En muista oikein mitä tapahtui?
Peräännyin kadulle -
ja linja-auto tuli yhtä aikaa ja ajoi täydellä vauhdilla minua päin.
Lensin 9 metriä ilmassa.
Kun minua lähdettiin viemään sairaalaan, -
kotiin oli ilmoitettu, että olin kuollut auto-onnettomuudessa.
Jouduin sairaalaan ja olin tosi huonossa kunnossa sairaalassa.
Olin koomassa mutta kuulin kaikki puheet.
Lääkäri tuli katsomaan ja sanoi, että tämä on iltaan mennessä valmis.
Niin hän sanoi.
Tarkoitti, että olet silloin kuollut. - Niin, kuollut iltaan mennessä.
Mutta kuitenkin kolmantena päivänä -
kaikki elintoiminnot alkoivat vähentymään.
Sydämen sykkeet loppuivat ja kaikki.
He soittivat kotiin, että vanhemmat tulevat katsomaan,-
koska kuolen kohta, ja vanhemmat tulivatkin.
Se oli, mikä se on, teho-osasto. Sinne eivät päässeet vanhemmatkaan.
He olivat lasin takana kuulemma olleet.
En tiedä, koska olin koomassa mutta kuulin kaikki mitä tapahtui.
Sitten minua lähdettiin viemään. Sellainen musta savu tuli -
ja minua lähdettiin viemään kauem- maksi ja kauemmaksi vanhemmista.
Näin vanhemmat, en todellisesti mutta unessa.
Eräällä tavalla sielusi siirtyi. - Sielu näki, että nyt tulee loppu.
Koin, että tämä on kuolema.
Minua vietiin aina vain kauemmaksi ja kun heitä vähän näkyi -
niin kirkaisin kauhuissani ja tulin takaisin tajuihini.
Sitten kaksi viikkoa olin sairaalassa ja pääsin kotiin.
Aloin parantumaan siitä.
Minulla oli paha kallovamma tullut -
onnettomuudessa ja mitä kaikkea muuta oli.
Kiitos Jumalalle, että selvisin hengissä kuitenkin.
Koin, että tämä on kuolema selvästi.
Kun ajattelee, että tuollainen bussi tulee, niin voisi olla, -
että pääsi olisi jotakin vihannesta.
Niin varmaan. Bussin keula osui minun päähän.
Minulta meni toinen puoli tästä sisään kokonaan. - Ok.
He ajattelivat varmaan lääkäritkin, että tämä on menoa tämä homma.
Siitä aloin ja yli 10 vuotta kesti kauhea päänsärky.
Armeijassa ollessa, 11 vuotta myöhemmin, oli kokous.
Siellä oli joku vapaakirkon jäsen pitämässä iltahartausta.
Yhtäkkiä koin iltahartaudessa, -
että joku kosketti minua tai jotain tapahtui.
Minulla lähti siinä päänsärky pois eikä ole koskaan palautunut. - Aivan.
Olin silloin 20-vuotias ja nyt olen 66 kohta, että siinä on Jumala toiminut.
En ollut uskossa silloin. - Joo, aivan.
Et ollut mutta Jumala silti suojeli.
Jumala suojeli minua kuitenkin, että minä en kuollut 9-vuotiaana.
Varmaan sillä oli myös jokin tarkoitus, että Jumala näin toimi. - Niin.
Herra ajatteli, että pidetään tuo kaveri hengissä vielä toistaiseksi.
Jumalalla on käyttöä sinulle, niin kuin myöhemmin käy ilmi, että on ollutkin.
Et Vaasassa kuitenkaan kovin kauaa ollut vaan menit merille.
Silloin, kun auto-onnettomuus oli keväällä, -
niin syyskuussa lähdettiin Ruotsiin vanhempien kanssa.
Siellä oltiin kolmisen vuotta, Ruotsissa.
Sitten, kun tuli vanhemmille avioero, me pojat asuimme kotitalossa -
kolmeen pekkaan. Isä löysi naapurista uuden kaverin itselleen.
Äiti löysi Ruotsista ruotsalaisen mieskaverin.
Jäimme siinä hungingolle, me lapset. - Aivan.
Täytyi opetella jollakin konstilla tulemaan toimeen.
Se oli melkein varastamalla. Ruokaa ei ollut yksinkertaisesti. - Joo.
Sitten tulivat lastenkodit ja kasvatuslaitokset ym:t.
Vankilat tulivat siinä sitten. - Joo.
17-vuotiaana, kun pääsin niistä laitoksista pois, lähdin merille.
Olin kolmisen vuotta merihommissa ja armeijassa olin Vaasassa 8 kuukautta.
Sitten lähdin takaisin Ruotsiin. Olin siellä seitsemän vuotta.
Löysin sieltä morsmaikun naapurista ja piti naimisiinkin mennä -
mutta peruin avioliittolupauksen. - Ok.
Hän haastoi mut oikeuteen ja jouduin maksamaan 6000 perumisesta.
Aika erikoista. Sen jälkeen, oltuani 7 vuotta maissa, -
hain erääseen amerikkalaiseen laivayhtiöön töihin.
Pääsinkin sinne ja lähdin laivayhtiöstä lomalle Australiaan -
kolmeksi kuukaudeksi. Sillä aikaa panin viisumin vetämään -
ja kun sain viisumin, niin lähdin takaisin Australiaan.
22. päivä syyskuuta -
47 vuotta sitten tulin uskoon siellä. - Joo.
Löysin vaimon sieltä ja siitä se alkoi.
Seurakuntatyössä oltu 15 vuotta mukana Australiassa.
Käytkö läpi vähän uskoontuloprosessia?
Silloin, kun olin siellä ensimmäistä kertaa, -
meidän suomalaisessa seura- kunnassa oli kanadalainen puhuja.
Kanadalainen puhuja kysyi lopuksi, että jos joku -
haluaa antaa elämänsä Jeesukselle, niin nostaa kätensä ylös.
Enhän minä tiennyt sellaista, kun olin täysin pakana.
7-8-vuotias pikkupoika tuli viereeni ja otti kädestä kiinni ja sanoi, -
että nyt lähdetään setä eteen rukoiltavaksi.
Minua hävetti, kun ihmiset katsoivat. Menin sinne mutta en kokenut mitään.
En ottanut sitä tosissani. Lähdin takaisin merihommiin vielä.
Elämä jatkui niin kuin ennenkin. Siellä oli, mitä se nyt oli sitten.
Sitten sai viisumin, kirjeen, että olen saanut Australian siirtolaisviisumin.
Menin takaisin Australiaan.
Tapasin taas sen saarnamiehen, joka oli aikaisemmin käynyt kokouksessa.
Hän sanoi, että mennään käymään katsomaan yhtä kaveria, -
jolla on vaikeuksia elämässä. Hän käyttää huumeita ja alkoholia -
ja on alkoholin ja lääkkeitten sekakäyttäjä.
Menimme ja se kaveri istui niin kuin sinä tuossa ja minä tässä.
Pappi istui tuossa ja hänen vaimonsa.
Sanoin kaverille, että nyt tee parannus elämässä ja lopeta viinanjuonti, -
mene töihin ja ala elättämään perhettä.
Kaveri hyppäsi pystyyn ja otti pistoolin kaapista.
9 mm Mauserin ja kysyi, että mitä sinä sanoit?
Ajattelin ettei tarvitse paljon provosoida miestä, kun hän ampuu.
Päätin siinä, sillä tiesin jotain hengellisistä asioista, että -
seuraavassa kokouksessa annan elämäni Jeesukselle, jos selviän.
Se kaveri rauhoittui siinä ja pani pistoolin pois ja lähdettiin kotiin.
Kahden päivän päästä oli kotikokous.
Sanoin siellä, että rukoilkaa minun puolesta, -
haluan antaa elämäni Jeesukselle. Silloin tulin uskoon. Kiitos Jumalalle.
Evankeliumin työssä ollaan oltu melkein siitä lähtien.
Se kaveri tappoi myöhemmin itsensä, joka uhkaili pistoolilla.
Nainen, josta tuli vaimosi, oliko hän uskossa, kun te menitte naimisiin?
Ei ollut. Tämä Simo Rautio oli tullut uskoon.
Hän oli hänen sisko.
Hän pyysi sinne kylään ja sanoin Simo Rautiolle, -
että onko sinulla vielä siskoja? "Ei ole, kaikki ovat menneet."
Niitä oli 3 siskoa ja 3 poikaa.
Menin sinne kylään, niin ajattelin, että täällä on yksi vielä kotonakin. - Niin.
Aloimme sitten.
Hänellä oli jo kaveri mutta aloimme seurustelemaan.
Menimme naimisiin. Ollaan kohta 46 vuotta oltu naimisissa. - Aivan.
Meillä on 2 lasta ja 2 lastenlasta.
Tulimme Australiasta Suomeen 32 vuotta sitten.
Meillä oli 3 ja 7-vuotiaat lapset silloin.
Vaimo oli ollut melkein 30 vuotta Australiassa.
Minä olin Ruotsissa, Australiassa ja merihommissa ollut.
Suunnilleen 30 vuotta Suomesta pois, kun tulimme tänne.
Täällä alkoi elämä.
Teillä oli yhteinen näky, että lähdette viemään evankeliumia Australiasta.
Teimme siellä kyllä mutta vaimo ei halunnut millään lähteä Suomeen.
Joo. - Hän ei osannut suomeakaan. Hyvin huonosti suomea.
Oli niin nuorena mennyt. - 11-vuotiaana lähtenyt Suomesta.
He puhuivat englantia kotonakin. Ei hän suomea osannut paljon yhtään.
Sanoin, että tuon Suomeen ja ollaan vähän aikaa. Nyt on 32 vuotta oltu.
Vaimo ihmettelee sitä.
Sanoin vaimolle, kun ollaan yli 30 vuotta pidetty Helsingissä kokouksia, -
että kun viimeinen pakana Suomessa kääntyy niin lähdetään.
Vaimon mielestä siihen saattaa mennä aikaa.
Hän on 3 kertaa käynyt Australiassa.
Tytär ja hänen miehensä aikoo muuttaa Australiaan.
Mies on hakemassa viisumia. Viisumihakemus maksaa 4600 euroa.
Aika arvokasta. Tytär ja hänen miehensä ovat käyneet -
muistaakseni 3 kertaa lomalla Australiassa.
Mies on insinööri ammatiltaan. Tytär on maisterikoulussa.
Jos ymmärsin oikein, niin teitte Australiassa myös tätä.
Teimme kokoajan evankeliumin työtä. Kierrettiin 12 vuotta Australiassa -
kuudessa eri seurakunnassa ympäri Australiaa.
Kymmeniä tuhansia kilometrejä ajettiin.
Kävimme kodeissa tapaamassa suomalaisia ja annettiin lukemista.
Ensin tarjottiin ilmaiseksi. - Joo.
He eivät ottaneet. Sitten aloimme ottamaan rahaa, niin sitten he ottivat.
Ok. - Eikö se ole kumma, että kun on ilmaista, niin silloin eivät halunneet.
Saimme rukoilla ja on tullut uskoonkin.
Tehtiin sitä työtä eri seurakuntien parissa. - Kyllä.
Jouduin Australiassa kerran kuukau- dessa pitämään yleistä kokoustakin.
Ensimmäisessä kokouksessa, minkä pidin melkein 40 vuotta sitten, -
seitsemän saarnamiestä istui etupenkissä.
Siinä meinasi mennä kielikin, -
kun katselevat, että miten tämä poikanen onnistuu.
Kiitos Herralle, että saatiin tehdä työtä.
Kun on tavattu ihmisiä, on kerrottu ja saatu rukoillakin ihmisten puolesta.
Ei tarvitse kirkkoon mennä välttämättä.
Niin ollaan täälläkin tehty yli 30 vuotta tätä työtä. - Aivan.
Oltu mukana ja vaimo on ollut mukana koko ajan.
Vaimo tuli 1,5 kk myöhemmin uskoon, kun saarnasin hänelle. - Aivan.
Hän meni yhteen kokoukseen ja oli antanut elämänsä siellä Jeesukselle.
Kun hän kertoi minulle, että on tullut uskoon, sanoin, että älä valehtele.
Mennään nyt Suomen aikaan.
19 vuotta sitten sairaalassa todettiin, -
että sinulla on pahanlaatuinen tappava syöpä.
Ennustearvo on hyvin lyhyt. - Joo.
Kerrotko siitä. - Minulla todettiin eturauhassyöpä -
ja se tutkittiin, että pahanlaatuinen syöpä.
Se leikattiin, sädehoidettiin ja sitten syöpälääkitys.
Leikatessa todettiin, että se oli levinnyt ja ei saatu leikkauksella pois.
Kävin 2 kuukautta sädehoidossa ja 3 vuotta ja 3 kk oli syöpälääkitys.
Ajattelin, koska olin niin huonossa kunnossa syöpälääkityksestä, -
että sanon lääkärille, että lopetan syöpälääkityksen. Lääkäri varoitti, -
että voit kuolla. Sanoin, että kuolen muutenkin, jos jatkan.
Heti kun lopetin lääkityksen, niin aloin voimaan paremmin. - Aivan.
Se oli ihme juttu.
Lääkäri sanoi, että jos sen lopettaa ja syöpä alkaa levitä,-
koska se oli lepotilassa vatsassa, -
se lääke ei autakaan enää. On tullut immuuniksi, -
niin kuin on käynyt monelle. Sanoin, että riskihän se on tässä kuitenkin.
Mutta kiitos Jumalalle. Käyn puolen vuoden välein olin syöpäkokeissa -
ja syöpä ei ole päässyt leviämään.
Kun ajattelee, että 19 vuotta. Ennustehan on, että elää 1-3 vuotta.
Joo. Minulla on tuhansia kavereita kuollut.
Kaikki, jotka ovat tätä pahanlaatuista syöpää sairastaneet, -
ovat aikaa sitten olleet Honkanummella. - Joo.
Sitten menin Meilahden syöpäsairaalaan sädehoitoon.
2 kuukautta kävin joka päivä ja laskin lääkärin kanssa leikkiä.
Hän katsoi minua ja sanoi "Ymmärrätkö kuinka sairas sinä olet?"
Hän ihmetteli, koska tässä voi olla seuraavaksi -
Honkanummen hautuumaa edessä, ja vielä naureskelet.
Sanoin lääkärille, "Meni miten meni, aina menee hyvin -
kun olen Jeesuksen oma." Sitä hän ei ymmärtänyt.
Ajatteli, että tämä kaveri on seonnut.
En ole kuitenkaan menettänyt toivoani. - Aivan.
Onhan se ihme, 19 vuotta, kun tietää, että se on levinnyt -
ja kaikista aggressiivisin syöpä mitä voi olla.
Se on suuri Jumalan ihme, niin kuin sekin, että selvisit auton törmäyksestä.
Se oli kyllä ihme juttu sekin. Kiitos Jumalalle. - Jumalan ihme.
Sinä olet täällä Suomessa ollut vaimosi kanssa.
Olet ollut evankeliointityössä koko ajan.
Onko jotain, mitä haluat siitä maail- masta nostaa esiin tässä ohjelmassa.
Olemme pitäneet kerhohuoneistossa, joka me vuokrattiin.
Ensin vuokrattiin lounasravintola -
"Naurava härkä" Itä-Pasilassa.
Emme tienneet missä paikka on ensimmäisellä kerralla.
Kysyttiin eräältä kaverilta, että missä on "Naurava härkä" ravintola?
Hän sanoi, että viinakaupan vieressä. Sanoin, että missä viinakauppa on?
Ihmetteli, että kumma kaveri, kun ei tiedä viinakauppaa, että kaikki tietää.
Se oli viinakaupan vieressä ja sitten saatiin kerhohuoneisto.
Siellä on käynyt 20, 30, 40 jopa 50 ihmistä.
Emme ole koskaan siitä ilmoitettu mihinkään julkisesti.
Toinen toisillensa. Siellä on tullut uskoon ihmisiä kuitenkin.
Kiitos Jumalalle. - Joo. Se on tällainen kotiseurakunta.
Se on niin kuin kotiseurakunta.
Kyllä me 3 vuotta pidettiin Herttoniemien kirkollakin.
He antoivat kirkon vapaitten suuntien käyttöön.
Hyvät kokoukset oli sielläkin.
Joo. Onko asioita, joita haluat siitä paikasta, -
mitä siellä on tapahtunut, kun teillä on seuroja ollut?
Kiitos Herralle melkein joka kokouk- sessa saa rukoilla ihmisten puolesta.
Olen sanonut, että tämä ei ole seurakunta -
vaan Jumala johdattaa teille seurakunnan.
En ole Saalemiakaan hirveästi mainostanut.
Monet ovat tulleet uskoon siellä eivätkä koskaan tulleet -
takaisin sinne Hämeentielle.
Me olemme ase, että tuodaan Jeesuksen luo.
En koskaan laske kuinka monta on tullut uskoon.
Useampia on tullut mutten pidä lukua, että minä olisin pelastanut.
En ole pelastanut ja parantanut yhtään tähän mennessä.
Jeesus parantaa.
Niin Jeesus, ettei nouse hattuun, että minä pelastan ja parannan.
Nyt kun olet katsonut pitkän ajan, yli 30 vuotta, Suomea, nähnyt täällä -
monenlaisia muutoksia viimeisen 10-20 vuoden aikana -
on tapahtunut rajua maallistumista. Mitä sanoisit siitä?
Se on valitettavaa. Seurakunnissakin aletaan hyväksymään yhtä sun toista.
Uudelleen avioitumiset ja -
kuitenkin voi silti pysyä seurakunnassa.
Ennen jos erosi niin sai lähteä seurakunnastakin.
Nykyään jopa työtehtäviin saa jäädä vaikka eroaa ja ottaa uuden.
Sitten on monia muitakin asioita. - On sellainen, -
että pitäisi julistaa, että ihmisen täytyy elää parannuksessa.
Eräs kaveri tuli sielunhoitotyössä, -
että hän on 60 vuotta sitten ollut omenavarkaissa.
Ajattelin kysyä, että onko mitään muuta sen jälkeen tapahtunut?
Sielunhoitotyössä on kuullut ihan karmeita juttuja.
Miten ihmiset voivat tänä päivänä?
Aika huonosti mutta seurakunnissakin minusta tuntuu, että ihmiset -
ajattelevat, että saan sen viikon annoksen nyt sitä.
On niin kuin lehmät navetassa kiinni.
Monien suu on niin kuin pinnan yläpuolella. - Joo.
He ovat hukkumassa.
Pitäisi ihmisten alkaa etsimään Jumalaa ja tehdä parannusta.
Minä teen parannusta päivittäin.
Ettei ajatella kuten yksi, joka sanoi, että on -56 vuonna, -
yleislakon aikaan tehnyt viimeksi parannusta.
Luulen, että meillä on jokaisella kuitenkin kettuja.
Isommat karhut -
on jo taltutettu mutta pieniä kettuja. Etteivät ne pääse turmelemaan.
Meidän on joka päivä pidettävä asiat kunnossa ihmisten ja Jumalan kanssa.
Onko niin, että sellainen uskonnollisuus ja muotojumalisuus,-
ja kerran viikossa kirkossa käynti pelasta?
Luulen vähän, että monet ajattelee, että seurakunnan jäsenkortti pelastaa.
Raamatussa sanotaan "menkää pois te laittomuuden tekijät" -
viimeisellä tuomiolla.
Ihmisen voi olla seurakunnassa mutta sillä on jokin kahle.
Sielunvihollinen tai syntielämä on saanut kiinni.
Oli tapaus, että talo paloi ja koira herätti.
Koira ei itse päässyt, kun oli kiinni.
Ihmiset pelastuivat. Sama se on, niin kuin Paavali sanoi, -
ettemme itse joutuisi hylätyiksi.
Siinä pitää katsoa, että elää sen mukaan uskovaisenakin.
Joo. Se on...
Voi sanoa, että mediassa ja televisiossa ja muualla -
ihmisille syötetään kaikkea sitä mitä sielunvihollinen haluaa.
Niin tietenkin, kyllä nykyäänkin telkkarista tulee ihan mahdotonta.
Jos alkaa niitä katsomaan, niin ajatusmaailma alkaa -
pyöriä muualla kuin Jumalassa. - Aivan.
Meidän täytyy varoa, mitä me kuunnellaan, katsotaan ja luetaan.
Aivan. Silmän portista menee kaikennäköistä.
Pitäisi jatkuvaa puhdistusta. - Nyt sinä voit sanoa katsojille.
Meidän täytyy, kun annamme elämämme Jeesukselle, -
elää parannuksessa myös niin kuin parannus elämäksi.
Ei ajatella, että kun uskoo Jeesukseen, saa tehdä mitä vaan.
Ei se pelasta ketään. Silloin kun joudumme tiepuoleen, -
niin tehdään kiireesti parannusta.
Sanon, että vaikka minullakin on ollut kaikennäköisiä -
elämän vaikeuksia, niin kiitos Jumalalle, että on uskossa.
Siitä, kun ensimmäisen kerran kun annoin elämäni Jeesukselle, -
tulee 48 vuotta tammikuussa. Kyllä vaikeuksiakin on riittänyt -
mutta Herra on kaikista nostanut.
Monissa eri asioissa auttanut.
Voi vain suositella, että teet elämässäsi ratkaisun.
Olen vankiloissakin ollut puhumassa ja hoitolaitoksissa.
Ihmisen täytyy ottaa Jeesus vastaan henkilökohtaisena pelastajana -
ja parantajana. Jeesus antaa synnit anteeksi.
Silloin kun en ollut uskossa, niin joku luki Raamatunpaikan, että pelkurien -
ja epäuskoisten, saastaisten on iankaikkinen kadotus.
Ajattelin, jos tuohon porukkaan kuuluu, niin ei koskaan -
näe taivasten valtakuntaa.
Kiitos Herralle, että olen saanut julistaa Sanaa.
Jeesus pelastaa ja antaa synnit anteeksi ja puhdistaa -
meidät kaikista synneistä ja saastasta joka päivä.
Kiitos Herralle, pidetään lyhyet tilivälit.
Vielä kiitän sinua siitä, että tulit kertomaan.
Lähtökohdista ennuste elämässäsi oli tosi huono -
mutta Jumala on ollut kanssasi ja vienyt tähän hetkeen.
Yhdessä vaimosi kanssa saatte palvella elävää Jumalaa -
ja julistaa evankeliumia Suomessa tällä hetkellä.
Kiitos sinulle ja läheisillesi. - Joo kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola