Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares ja -
tällä kertaa vieraanani on Jukka Tuunanen. Tervetuloa Jukka.
Kiitos, kiva kun sain tulla. - Sinä olet paljasjalkainen Joensuun poika ja -
melkein kaikki ikävuotesi siellä ollut. Eikö niin? - Kyllä, olen syntynyt -
sinä päivänä, kun Pohjois-Karjalan keskussairaala vihittiin käyttöön.
Se on juhlapäiväni myös siinä mielessä. - Aivan.
Millaiseen perheeseen synnyit? - Isä oli tavallinen virkamies, -
äitini oli kotona. Siihen aikaan yhden miehen palkalla pystyi elättämään -
3-lapsisen perheen, vaimon ja itsensä.
Ostamaan kesämökin ja auton. Se oli sitä aikaa.
Lapsuuskoti oli ihan hyvä koti.
Hengellinen tausta on, että kummatkin isovanhemmat olivat uskossa.
Äitini vanhemmat olivat körttiläisiä ja isän vanhemmat helluntailaisia. - Joo.
Jokaisen täytyy tulla henkilökohtaisesti uskoon.
Miten tämä elämässäsi tapahtui?
Minun elämässä se tapahtui näin. Elettiin vuotta -81.
Harrastan musiikkia ja tultiin soittomatkalta Saksasta.
Istuttiin kavereitten kanssa Finlandia laivan hytissä.
Siinä sanoin, että kun matkalta pääsen, niin alan uskovaiseksi.
Kaverit sanoivat, että älä viitsi höyry- tä vaan ota lisää miestä väkevämpää.
Olin tehnyt päätöksen, että otan selvää, mitä on uskonasia.
Syynä oli se, että opiskeluaikainen kaverini oli tullut uskoon -
ja käynyt kesällä minulle todistamassa.
Hän opetti ensimmäisen raamatun- lauseen, mitä koskaan opin. Joh. 7:17.
"Jos joku tahtoo tehdä hänen tahtonsa, tulee hän tuntemaan, -
onko tämä oppi Jumalasta, vai puhunko minä omiani."
Se jäi sisimpääni hyvin syvästi.
Varasin seurakuntakeskuksesta aikaa -
mutta marraskuulle oli seuraavat vapaat ajat.
Läksin etsimään Jumalaa voimakkaasti.
Kuten kerroin, harrastan musiikkia ja harjoituspaikka oli -
Kalevankadun vapaakirkon välittömässä läheisyydessä.
Läksin kesken harjoituksen ja sanoin kapellimestarille, että pitää lähteä.
Soitan lyömäsoittimia, patarumpuja, klassisia lyömäsoittimia.
"Ei ole hirveästi soittamista, että nyt lähden kotia".
Hän sanoi, että mene vaan.
Menin toista kautta kotiin ja törmäsin vapaakirkon eteen, -
jossa entinen rumpuoppilaani oli haravoimassa pihaa.
Sanoi hänelle, että lähde kahville ja sitten mentiin.
Tämä kaveri jutteli minulle kaiken maailman asioita -
ja koetti rukoillakin minun puolesta mutta en antautunut mihinkään.
Hän sanoi, että huomenna meillä on vieraileva puhuja, tule kokoukseen.
"Jos tulet hakemaan niin minä tulen." Hän tuli hakemaan ja menin.
Hämmästys oli suuri, kun ensim- mäisenä vapaakirkossa laulettiin -
Elvis Presleyn lauluja. Olin suuri fani. Tuon verran oli Elvis Presleys levyjä.
EP:tä ja LP:tä live-konsertteja ym.
Amazing Grace. On armo suuri ihmeinen.
Seuraavakin oli Elviksen gospellevyltä. Ajattelin, että valtavan hieno paikka.
Elettiin torstai päivää. Silloinkaan ei tapahtunut mitään vielä.
Perjantaina menin uudestaan, kaveri haki. Perjantain jälkeen menin kotiin.
Vieressä oli kuuluisa taiteilija kuppila ja menin sinne -
baaritiskille notkumaan. Entinen työkaveri tuli sanomaan syvät sanat.
"Jukka näytät maailman yksinäisimmältä ihmiseltä."
Se pisti hirveästi sydämeen.
Opiskelukaveri tuli lauantaina, soitti ovikelloa sanoi, -
että osti autostereot, että tuletko jelppaamaan, laittamaan paikalleen.
Sanoin, että ok. Olin kodinkone- liikkeen myyntipäällikkönä.
Minulla oli tietoa, miten autostereoita pannaan paikalleen.
Pantiin stereot soimaan ja -
kuinka ollakaan, hän kysyi takaisin kotiin viedessään -
keskellä katua, että haluatko Jukka antaa elämäsi Jeesukselle.
Sanoin, että onko se pakko tehdä kadulla.
Se oli Torikatu, missä asuin, ja tien toisella puolella -
oli Joensuun ainoa viinakauppa. Oli lauantai, klo 11, hirveä jono, -
ihmiset tööttäilivät, että menkää pois tieltä.
Hän kurvasi vapaakirkolle ja ovelle kun mentiin, -
sanoin etten voi mennä -
mutta ystävä sanoi, että nyt Jukka et peräänny.
Mentiin alakertaan ja hengellinen isäni, joka auttoi alussa paljon -
sanoi hyvin kylmät ja kovat sanat, että polvistu tuohon.
Minä polvistuin ja hän rukoili puolestani ja julisti synnit anteeksi.
Kun hän sanoi, että Jeesuksen nimessä kaikki synnit anteeksi.
Aloin itkemään aivan hillittömästi. Olin 26-vuotias ja en ollut varmasti -
itkenyt kuin pikkupoikana, koska eihän suomalainen mies itke.
Kaverit hakivat keltaista vessapaperia, kun joka paikka oli räkää ja kyyneleitä.
Aina ylös noustessa putosin takaisin penkille. Kesti varmaan 20 min.
Kun vihdoin sain itseni ylös, -
niin kaveri, joka julisti synnit anteeksi kysyi, että kenen oma olet.
Sanoin, että olen Jeesuksen oma. - Aamen.
Silloin ensimmäisen kerran elämässäni todistin.
Menin kotiin ja ensimmäinen teko mitä tein, otin kaikki Elviksen levyt ja -
jälkikäteen olen pikkuisen harmitellut, rikoin ne ja vein roskikseen.
Sanoin, että tässä talossa on uusi kuningas.
Kirjahyllyssä oli paljon evoluutiota koskevaa kirjallisuutta.
Desmond Morriksen "Alaston apina" ja monta muuta.
Revin kaikki ne kirjat ja sanoin, että olen Jumalan luoma.
Olin ollut uskossa ehkä vain 2 tuntia.
Kukaan ei opettanut tai sanonut mitään.
Se oli hyvin voimakas tunne siitä.
Kolmas asia, minkä tein.
Meillä piti olla illalla eräitten urheiluseuran lasten kanssa -
syyskauden lopettajaiset ja talvikauden alottajaiset kotona.
Minulla oli siellä aika paljon miestä väkevämpää.
Korkkasin pullot ja vedin vessanpöntöstä alas.
Tämä oli tässä ja vein pullotkin roskikseen enkä pullonpalautukseen.
Nekin menivät roskikseen. Siitä se alkoi.
Se oli hyvin radikaali kääntyminen, erittäin radikaali.
Oli silloin 26-vuotias -
ja jos ajattelee elämääsi, jota myöhemmin käsitellään, -
niin sanoisin, että kaikkea, mitä olet tehnyt evankeliumin saralla, -
et olisi kyennyt, jos olisi annettu heiveröisempi pohja. - Joo.
Sait täydellisen... ihan tuntien sisällä tapahtui niin radikaaleja asioita, -
että Jumala suunnitteli ja väänsi sinut sellaiseen muottiin, -
että tuosta miehestä tulee Hänen lähetystyöntekijänsä.
Kyllä se näin oli. Kun olin ollut viikon tai kaksi uskontiellä, -
niin yhtenä aamuna menin vessaan.
Katsoin itseäni peilistä, pistin käteni pääni päälle, -
katsoin itseäni silmiin peilistä ja sanoin, että Jukka Tuunanen, -
annan kaikki itseäsi vastaan tehdyt synnit anteeksi.
Olin rikkonut kohtuullisen kehnolla elämällä itseäni hirveän paljon.
Annoin kaikki anteeksi ja vapauduin menneisyyden painolastista, -
mikä minua oli seurannut. Harrastin musiikkia ja kaikkea muuta -
ja oli paljon erilaisia ystäviä mutta ei ollut yhtään sydänystävää.
Tajusinkin jälkikäteen, kun se ihminen sanoi -
edellisenä iltana ennen uskoon tuloani, että olet maailman yksinäisin.
Tajusin että, olin vielä perjantaina baarissa maailman yksinäisin ihminen.
Seuraavana päivänä kuninkaitten kuninkaan pitopöydässä.
Se oli valtavan iso muutos elämässäni.
Mitä olen ymmärtänyt, niin sinulla on huoli hukkuvista sieluista.
Se on ehkä yleisotsikko, mitä olet tehnyt eri tavalla.
Olet leipäsi hankkinut teltantekijänä mutta sinulla on ollut yrityksiä, -
päällikkötehtävissä olet ollut muissa yrityksissä.
Sinulla on ollut markkinointi ja mainos bisnesalueena hyvin vahvasti.
Olet vielä tähän päivään asti tehnyt sitä.
Joo. Se on mahdollistanut, antanut yrittäjän vapauden.
Olen voinut lähteä silloin kun on tarvinnut, vastata puhelimeen, -
rukoilla ihmisten puolesta työpaikalla,-
avata toimistoni ovet kaikille hengellistä apua tarvitseville.
Tietysti, kun on markkinointialan ammattilainen, on saanut olla -
suunnittelemassa monia todella isoja hengellisiä tapahtumia.
Nähdä miten se toimii, -
miten markkinointi ja Jumalan Sana yhdessä tuottaa hyvää tulosta.
Sinulla on kymmeniä tällaisia.
Yksi suurempi oli, kun olit mukana Kalevi Lehtisen työssä.
Siitä voisit ainakin jotakin mainita.
Kalevi Lehtinen, ennen kuin aloitti missiosarjojaan Leningrad -
1:ssä ja 2:ssa, oli Joensuussa pitämässä isoa missiota.
Tein mainonnan ja hän sanoi jälkikäteen, että kun hän tuli -
Joensuuhun niin meinasi kääntyä, kun valtavat tienvarsimainokset -
toivottivat ihmiset tervetulleiksi. Mainontaa oli joka pylväässä.
Tehtiin erillinen kampanja lehti vielä.
Miten me se rahoitettiin? Keräsin lainausmerkeissä kolehdin -
paikallisilta yrittäjiltä, pistäkää ilmoituksia lehteen.
Ne eivät maksaneet järjestäjille mitään. Periaatteessa ilmaista.
Sieltä minulle ja Kaleville jäi pikkuinen linkki elämään.
Kun hän aloitti Missio Leningrad 1:stä ja 2:sta, -
olin pienenä osana tiimissä suunnitte- lemassa markkinointia ja mainontaa, -
keräämässä varoja siihen työhön kotimaassa.
Se oli hirveän hyvä työ. Siitähän alkoi vuoteen 2003 kestänyt -
hyväntekeväisyysprojekti.
Keräsin yhdessä yhden organisaation kanssa Suomesta käytettyjä vaatteita.
Myimme niitä Pietarin päässä tukkuostajille.
Osa annettiin seurakuntien lähetys- ja diakoniatyöhön.
Loput myytiin. Parhaimmillaan meillä oli 400 seurakunnan -
pastoria ja evankelistaa palkka- listoilla vaatekeräyksellä.
Itse kävin viemässä alkuaikoina, kun ei ollut muita halukkaita.
Kuorma-autolla kävin viemässä tavaraa Pietariin. Pahimmillaan olin -
3 päivää Venäjän tullissa, kun en suostunut antamaan lahjuksia.
Herra oli sielläkin kanssani. Mikään ei mennyt hukkaan.
Olet ammattitaitoasi antanut hyvin monelle.
Olet ollut liikemiesten ICC:ssä ja Stelkissä, -
jotka ovat maailmanlaajuisia evankeliointijärjestöjä liikemiehille.
Mitä haluat tästä maailmasta sanoa? Olet ollut vahvasti mukana.
Ne ovat olleet antoisia vuosia itselle. En ole itse ollut antamassa mutta -
olen oppinut paljon, tutustunut monenlaisiin ihmisiin ja nähnyt -
kansainvälisyyttä ja yksi ovi siihen on ollut järjestöjen kautta.
Oppinut, että rohkeammin pitäisi yrittäjien lähteä kertomaan -
evankeliumia lähimmäiselle työtoverille.
Kerron pienen jutun. Kerran tein kampanjan kaupungissa -
markka-aikana ja tarvittiin 30.000 mk rahaa.
Asiakkaani oli tunnettu vapaamuurari myöskin.
Menin hänen luokseen ja esittelin kampanjan ja sanoin, -
että olisi 30.000 markan tarve.
Mies vähän aikaa pohti, nousi pöytänsä takaa ja sanoi, -
"Jos hän antaa 30.000, niin onko hän varmasti suurin lahjoittaja porukassa?"
Sanoin, että varmasti. Hän sanoi, että ok, hän antaa 30.000.
Hän antoi, lasku lähetettiin. Seuraava suurin lahjoittaja oli 100 mk.
Oli helppo sanoa, että hän oli suurin. Hän antoi 30.000 ja edellinen 100 mk.
Sillä saatiin mahdollistettua koko kampanja loppuun saakka.
Rohkeasti piti mennä.
Kävin sitten vedosta viemässä tämän ihmisen eteen, -
oltiin hänen työhuoneessa. Yhtäkkiä Pyhä Henki tuli -
hyvin voimakkaasti paikalle ja mies kysyi, että mitä tässä oikein tapahtuu?
Sanoin, että taisi Pyhä Henki tulla paikalle vahvistamaan sopimuksen.
Se oli sitä myöten selvä. Vieläkin, hän on nyt ikäihminen, -
kaupungilla nähdessä moikkaa ja kädestä pitäen tervehtii.
Tiedän, että sinulla on satoja kokemuksia, -
missä näet miten tärkeää on Pyhän Hengen läsnäolo.
Se voima ja mitä tapahtuu, kun seuraa Pyhää Henkeä.
Se on sinulla, voisiko sanoa tavanomaista evankeliumin saralla.
Kerrotko niistä? - Kyllä hyvin paljon on tapahtunut.
Jokin vuosi sitten olin laivaristeilyllä -
ja siellä oli kauppakamarin tilaisuus.
Ravintolassa tapasin erään miehen ja juteltiin niitä näitä.
Hän ei ollut seminaarin vieraita ja vaihdettiin käyntikortit.
Kirjoitin käyntikortin taakse, missä olin tavannut miehen.
Jonkin ajan kuluttua olin omalla toimistolla, -
oli hirveän paljon papereita pöydällä.
Kaikki käyntikortit ovat maljassa ja muovinen malja tipahti lattialle -
ja keräsin ne pois. Viimeisenä nousi tämän miehen käyntikortti.
Panin sen kuppiin takaisin ja jotain tein ja malja putosi uudestaan.
Taas keräsin käyntikortit pois -
ja taas oli saman miehen käyntikortti viimeisenä lattialla.
Kysyin Jumalalta, että mitä haluat minulle sanoa?
Toisella puolella oli yhteystiedot, niin ajattelin lähettää sähköpostia -
ja rukoilin Jumalaa, että mitä tälle miehelle sanon?
Sain Jumalalta sanan ja kerroin missä olimme tavanneet.
Panin muutaman Raamatunkohdan ja laitoin sähköpostin menemään.
Mietin panenko vai enkö.
Kahjonahan hän pitää mutta ei ole kuin enterin matka ja laitoin sen.
Muutaman minuutin kuluttua puhelin soi ja mies puhelimessa itki ja sanoi, -
että mistä sinä tiesit. Enhän minä tiennyt -
mutta Jumala näki sinun elämäntilanteen ja antoi sanan.
Sitä varten me kristityt olemme autam- me teitä ja kerrotaan evankeliumi.
Sitten me juteltiin pitkään.
Sitä en tiedä mitä hänelle tänä päivänä kuuluu.
On paljon sattumuksia. Joensuun torillakin oli tapahtuma, -
jonka sade meinasi pilata.
Sain ajatuksen, että evankeliumi pitää julistaa -
Joensuun parhaalta paikalta, eli torilta.
Silloin oli vanha torilava, jossa oli vähän kehno katos.
Pa-laitteita pantiin pystyyn, kello oli 15 ja vettä tuli kaatamalla.
Kaikki sanoivat, että lähdetään kirkkoon takaisin, pidetään siellä.
Sanoin, ei lähdetä. Olemme tässä.
Sanoin ylistysryhmäläisille ja muille, että sade loppuu klo 17.
Sitä myöten selvä ja läksin. Oma toimisto oli torin vierellä ja menin -
omalle toimistolle, polvistuin työtuo- lini eteen ja huusin Herran puoleen.
"Älä anna uskoni joutua häpeään, sinä puhuit torista, -
nyt sataa vettä kaatamalla, ketään ei tule, jos sade ei lopu."
Sade loppuu 17 oli varma sana sisimmässä -
ja kun tuli vähän ennen 17 sade loppui.
Aurinko nousi ja penkit kuivuivat, vähän autettiin pyyhkeillä.
Sitten, kun oli julistushetki torilla, niin eräs mies käveli torin poikki -
erääseen kuuluisaan ravintolaan iltakaljoille todennäköisesti.
Hän jää seisomaan torille.
Kun oli alttarikutsu, tämä mies tuli esille, -
oli minun ja vaimoni kanssa edessä. Rukoiltiin miehen puolesta.
Mies antoi elämänsä Jeesukselle ja siitä asti olemme olleet ystäviä.
Sekin puhuu siitä ettei pidä antaa periksi -
vaan totella sisäistä Jumalan ääntä -
ja tehdä mitä Jumala pyytää vaikka se on hullua mutta pitää tehdä.
Monta kertaa meidän kontrolli rajaa paljon.
Onko sinulla vielä muita tältä alueelta esimerkkejä.
Tarinoita on. Olen ollut 40 v. uskossa, joten olisi vaikka mitä -
mutta viime vuodet olen tehnyt kotiseurakuntatyötä.
Pystytetty pieniä kotiryhmiä eri kaupunkeihin.
Yksi tapaus oli, kun olimme turussa, oli syyskuuta.
Pidettiin normaali kahviossa pientä tilaisuutta.
Naapuripöydässä istunut mies tuli ja kysymään saako tulla kuuntelemaan.
"Totta kai. Käy istumaan." Hän tuli ja halusi antaa elämänsä Jeesukselle.
Rukoiltiin miehen puolesta ja joku sanoi, että sinut pitää kastaa.
Oli syyskuu, vesi oli kylmää ja muuta -
mutta Turussa on uimaranta auki eikä merivesi niin kauhean kylmää ole.
He ottivat miehen ja kävivät kastamassa hänet meren rannassa.
Lauantaina mies liittyi joukkoon ja oli koko päivän mukana.
Vähän väliä todisti, mitä hänen elämässä on tapahtunut.
Sunnuntaina loppurukouksessa sain sydämelle, ja pyysin kavereita -
rukoilemaan miehen puolesta, että täyttyy Pyhällä Hengellä.
Olin toisessa paikassa rukoilemassa toisten puolesta ja yhtäkkiä -
alkoi kuulua kauhean kovaäänistä kielillä puhumista.
Mies täyttyi Pyhällä Hengellä.
Läksin ajamaan Turusta kohti Joensuuta ja valehtelematta -
Turusta Jyväskylän seudulle saakka -
itkin ja tajusin, että tätä on evankeliumi.
Mies ei perjantain aamuna tiennyt mitä hänen elämässä tapahtuu.
Hän antoi elämänsä Jeesukselle, sai opetusta, -
sunnuntaina puhuu uusilla kielillä ja on edelleenkin Turussa pienryhmässä.
Näistä olisi paljon esimerkkejä mutta viittasit tuossa kotiseurakuntiin.
Käydäänkö sitä läpi, on muutama minuutti aikaa, -
että miten olet ne nähnyt, -
kun samalla katsot yleistä trendiä ja trendiä niissä. Mitä niistä sanot?
Kun pienryhmiä perustetaan, se lähtee siitä, -
että opetuslapseutetaan ihmisiä. Kun perustetaan ryhmä, -
minä lähden ryhmän mukana kauppakeskuksiin -
rukoilemaan ihmisten puolesta. Ovelta ovelle kertomaan evankeliumia.
Käytännön kautta opetellaan ja kerrotaan teoriaa.
On hämmästyttävää, että esimerkiksi kotikaupungissani -
on 3 ryhmää ja kaikki ovat poikia.
Seurakunnissa on yleensä naisia enemmän, -
mutta ne ovat poikia ja nuoria miehiä.
Samoin pääkaupunkiseudulla suurin osa on nuoria ihmisiä.
Nuoret ovat aktiivisia ja haluavat tehdä.
Näin olemme perustaneet erilaisia kotiryhmiä.
Verkostossamme on noin 300 eri ihmistä mukana ympäri Suomen.
Kesällä piipahdin Puolassa.
Puolassa oli vuonna 2016 kahdeksan ihmistä nyt on 300 ihmistä, -
joista 250 on kastettu ja ovat levittäytyneet 5 eri kaupunkiin.
Pienryhmätoiminnasta jotkut ajattele- vat, että se on seurakunnilta pois.
Päinvastoin, se on seurakuntaan lisä, ydintä.
Jeesuskin kokoontui opetuslasten kanssa pienissä ryhmissä.
Jeesus meni synagogaan, joka tarkoittaa kokousta, -
ei paikkaa, temppeliä tai kirkkoa.
Hän tapasi siellä ihmisiä. Pienessä piirissä keskusteltiin -
ja tehtiin mitä Pyhä Henki kehotti.
Siinä on avain seurakunnan elvyttämiseen.
Panostetaan pienryhmiin, saadaan uusia nuoria ihmisiä mukaan -
ja evankelioidaan. - Eli mennään käytäntö edellä ihan niin kuin Jeesus.
Kyllä. Se on hirveän tärkeätä mennä käytäntö edellä, tehdä yksinkertaisesti.
Monet ajattelevat, että herätys tulee kun perustetaan seurakuntia.
Raamattu ei opeta sitä vaan herätys tulee siementä kylvämällä.
Pitää kylvää siementä ja Jumala antaa kasvun niin kuin minunkin kohdalla.
Opiskelukaveri antoi yhden jakeen, joka veti minut Jumalan luokse.
Kysyin häneltä aikanaan mistä tietää, että sinun Jumala on oikea Jumala?
Raamatunlupauksessahan sanottiin, että tulet tuntemaan -
onko Hän oikea vai ei. Se oli minulle hyvin varma asia.
Jos on paljon pienryhmiä, niin on yhteisiä tapaamisia, -
jossa voi vahvistaa toisiaan.
Joo. Olemme suunnittelemassa marraskuulle tänä vuonna -
tapahtumaa Helsingissä, johon tulee ympäri Suomea.
Kävin Pietarissa ja sieltä olen kutsunut ystävyysseurakuntalaisia -
ja Inkerin kirkkolaisia tapahtumaan Helsinkiin.
Näetkö, että pienryhmät ja nuoret ovat se avain -
saada syntymään uskonhenkistä herätystä Suomeen?
Kyllä näin on, nuoret jaksavat ja ei ole menneisyyden painolastia.
Ikäihmiset sanovat, että tätä on kokeiltu, ei kokeilla uudestaan.
Nuoret tekevät mielellään ja ovat avoimia Pyhän Hengen liikehdinnälle.
Siellä ei ole jäykistäviä tekijöitä, jotka tulevat rakenteista.
On tietyt hierarkiat ja muut. - Näin se on.
Jokainen vastaa omasta työstään ja me paimenina tietenkin katsotaan -
missä mennään ja mitä tehdään.
Meidän vastuulla on valmentaa pienryhmien vetäjiä omalta kohdalta.
Varmaan nuoret arvostavat sitä, että on sellaisia varttuneita.
Monet vanhemmat ihmiset miettivät, miten nuoria saa tulemaan koteihin.
Olen kertonut hyvän reseptin.
Soittakaa nuorille, että tulkaa syömään.
Jeesuskin oli joka paikassa syömässä. Kutsukaa, niin nuoria tulee.
Ei ole epäilystäkään. Kotonani on hyvin usein 20 ihmistä.
Grillataan kesällä tai jotain muuta.
Syödään ja muutamia tunteja vietetään aikaa. - Aivan.
Ensin ruokitaan vatsaa ja sen jälkeen. - Aamen. Juuri näin.
Aivan. Tässä on viimeinen pari minuuttia Jukka.
Pyhä Henki varmaan antaa katsojillemme sanottavaa. Ole hyvä.
Hiljattain heräsin yöllä. Minulta kysyt- tiin mikä oli Juudas Iskariotin synti?
Hyvin nopeasti sain aamulla vastauksen, että hän ei uskonut, -
että Jeesus Kristus on Herra, Messias, Jumala.
Hän on se Poika, joka piti lähettää maailmaan kuolemaan -
syntiemme puolesta. Kun luette evankelistojen kertomuksia, -
niin kaikista löydätte, että kaikki kysyvät, että oletko sinä se, -
pitääkö toista odottaa, oletko sinä Messias?
Olemme siirtymässä aikaan, jossa Jeesuksen nimeä ei saa sanoa.
Jossa ajatellaan ettei Jeesus ole Messias vaan jotain muuta.
Rohkaisen teitä; Etsikää Jeesusta, antautukaa Hänelle, -
tunnustakaa, että Jeesus Kristus on Herra.
Hän on Jumala, syntien sovittaja.
Hän on se, joka on kerran tuleva takaisin tänne.
Se olkoon minun viestini teille rakkaat kuulijat.
On kiva kuulla tämä.
Silloin, kun Maikkari teki ohjelman, saatuaan vihiä, että olen -
perustamassa kristillistä kanavaa. Kysyttiin mikä on TV7:n sisältö?
Sitä en järjellä ehtinyt ajatella vaan se tuli.
Ainoastaan kaikki lähtee siitä, että Jeesus Kristus on Herra. - Aamen.
Jälkeenpäin ihmettelin, ettei se varmasti tullut minulta -
vaan Pyhä Henki laittoi sen suuhuni.
Tässä me olemme ja Jeesus nimi on ainut joka pelastaa.
Aamen. - Kiitos Jukka siitä, että olet ollut tällainen väkevä, -
yhdistelevä persoona liike-elämässä julistamaan evankeliumia -
hyvin laajasti jopa kansainvälisesti.
Herra siunatkoon sinun kaikkia askeleitasi. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola