ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Seppo Mäkipää.
Tere tulemast Seppo! - Tänan!
Tore, et kutsusid siia!
Sa oled pärit Satakunnast Pori kandist,
aga nüüd sa elad Pohjanmaal.
Sa käid ka Venemaal, aga sellest hiljem.
Uurime natuke, kes on Seppo Mäkipää?
Millises peres sa sündisid?
Millised olid eluperioodid su elu algaastakümnetel?
Olen 5-lapselise pere teine laps.
Lapsepõlves midagi põrutavat ei olnud.
Mul oli hea lapsepõlv. Meil oli suvila mere ääres.
Meil olid ilusad suved.
Isa oli tore ja ema veelgi toredam.
Tegelikult ma olingi algusest peale memmepoeg.
Meil oli kortermajas palju poisse.
Nendega sai koolis igasugu lollusi tehtud,
aga koolis me ikka õppisime ka ja saime lõputunnistusedki.
Nii see lapsepõlv mööduski.
Kuni suureks saamiseni ja sõjaväeni oli elu rahulik.
Aga peale sõjaväge hakkas elu vaikselt muutuma.
Enne sõjaväge polnud ma alkoholiga kokku puutunud,
aga siis ma hakkasin mingil põhjusel õlut jooma.
Valisin Poris sellise baari, kus käis palju allakäinud tegelasi.
Need olid mehed, kes ei tahtnud tööd teha,
vaid nad harrastasid kõike muud.
See oli vale valik, et ma sinna läksin.
Kui ma seal õlut jõin, siis tegin teise vale valiku.
Mõned baari püsikunded tulid mu lauda,
mõeldes: "Mis see noor mees siin ikka üksi istub?"
Mind kutsuti ka nende lauda.
Ma läksin ja see oli ka viga. See sillutas mulle okkalise tee.
Kui inimene on üksi või kogeb üksindust,
siis see, kes hoolib ja kutsub kaasa, on kui sillaks teatud asjadeni.
Jah.
Kogesin, et just nii see oligi.
Ma ei osanud ise omale seltskonda leida.
Mul oli raske minna ise inimeste juurde.
Ma olin tagasihoidlik.
Aga kuna mulle niimoodi läheneti, siis see oli minu jaoks suur asi.
See näitas mulle, et keegi hoolis minust
ja sellest, et olen olemas.
Tänapäeval on probleem, et usklikud ei julge minna inimeste ligi
Me arvame, et ainult palvest piisab.
Aga mitmed inimesed vajavad lähedust
ja seda, et mindaks nende inimeste juurde.
Kas oli nii, et alkohol ühes kogu selle vale seltskonnaga
osutus hävitavaks?
Oli küll.
Sellega on muidugi seotud palju erinevaid perioode,
kus vahel tarbisime kanepit ja vahel tablette.
Aga põhiline oli ikkagi alkohol.
Kuigi ma polnud siis usklik, tänan ikkagi Jumalat selle eest,
et ma ei hakanud neid asju segi tarvitama.
Alkoholist oli mulle küllalt.
Kas sa käisid siis ka kuskil tööl?
Need olid väga lühikesed tööotsad.
Pikim töösuhe oli pool aastat.
Vahel olin tööl ainult kuu aega
ja siis küsisin lõpparve, et saada nädalalõpuks raha.
See oligi selline elustiil? - Jah.
Sellega käis kaasas ka suur pidutsemine.
Kuskilt oli ruttu vaja raha saada,
mida vahel saime ka pettusega.
Ja mida rohkem nii tegime,
seda vähem hakkas südametunnistus endast märku andma.
Selle perioodi lõpus tuli sul ka politseiga tegemist teha.
Jah. Ka vägivald tuli mängu.
Ühtpidi minu poolt,
kui ma üht oma sõpra nii pahasti peksin,
et mind viidi arestikambrisse.
Seal pidin ootama, kuidas see asi kõik lõpeb.
Arestikambris luku taga olles küsisin endalt, miks ma nii tegin?
See mees pääses eluga. Talle tuli teha vaid mõned õmblused.
Kui ma vabaks sain, ootasid sõbrad juba ees.
Aga vägivalda oli ka minu suhtes.
Mäletan olukorda, kus olin koos ühe mehega.
Jõime koos õlut ja otsustasime hommikul jätkata.
See mees ütles, et ta teab ühes majas üht meest, kellel on ainet.
Saime uksest sisse
ja siis ta valetas mu peale, otsekui ma olla öelnud,
et me läksime selle mehe viinasid ära võtma.
Nii oli mul hetke pärast nuga kõri peal
ja keegi lõi mind rusikaga.
Enam polnud kuhugi pääsu.
Ja taas oli Jumala käsi mängus, et sealt eluga pääsesin.
See mees, kelle küüsis ma olin, on pikalt vangis istunud.
Kas ta on ikka samal teel?
Ma arvan, et kui ta elab, on ta ikka samal teel.
Ma pole temast tükk aega midagi kuulnud.
Aga ma kuulsin tagantjärgi,
et ta oli sama asjaga veel kord hakkama saanud.
Kõigi nende 15. aasta jooksul, kui sa valedel radadel kulgesid,
ei lõppenud see kõik kohutavalt
nagu mitme inimese puhul on lõppenud.
Jumal hakkas kõike sammhaaval muutma.
Jah.
Tahan rääkida ka ühest heast asjast.
Selles kõrtsis, kus ma käisin, oli ka üks hea asi.
Ma leidsin sealt omale naise.
Esimesed 9 aastat olid me abielus nagu sõda ja rahu.
Vahel oli rahu, siis vahel jälle sõda.
Aga me läksime siiski üheskoos edasi
ja Jumal hoidis meid koos.
Kas ka naisel oli probleem alkoholiga? - Oli.
Arvasin, et kui omale naise saan, siis elu muutub.
Aga kui kaks ühesugust kokku saavad, on see katastroof.
Nii ka juhtus.
- Aga te suhe püsis? Jah, see püsis.
Aga nüüd lähme su elu helgema perioodi juurde.
Kuidas see algas?
Esimene puudutus nagu ma sulle enne rääkisin,
oli see, kui vabakoguduse pastor tuli oma lauluansambliga sinna kõrtsi,
kus me olime.
Ma laulsin koos nendega ja meid kutsuti koosolekutele.
Ma polnud varem seal käinud. See oli esimene puudutus.
1990. aastal oli olukord,
kus puutusin kokku vaimulike lauludega.
Keegi ütles, et vaimulik laul on nagu jalaraud.
Kui Jumala Sõna muidu me südamesse ei pääse,
siis vaimulike laulude abil saavad me südamed avatud.
Nii juhtus ka minuga.
Vaimulik laul sütitas mind.
Me puutusime kokku usklikega, kes said mulle armsaks.
Kuigi olin joodik, soovisin siiski, et oleksin samasugune nagu nemad.
Julgen nüüd ka ühe nime öelda.
Meie seast lahkunud mu vaimne isa Ville Kinnunen.
Villet meenutades läheb meel kurvaks.
Imetlesin Ville elu ja olemust.
Ma tahtsin ja tahan endiselt olla nagu Ville.
Tema ja ta naine Arja olid väga toredad.
Ka teised Meri-Pori inimesed, kes võtsid meid inimestena,
kuigi me olime joodikud.
See oli armastus. - Just.
See oli agape armastus, mis ei otsi omakasu.
See tabas sind. - Jah.
Ühtlasi kogesin ka Jumala kutset.
Kogesin, kuidas meile pandi kui pikk nöör külge.
Nagu kalastaja puhul, kes viskab landi võimalikult kaugele
ja hakkab seda siis tagasi kerima.
See kõik kestis mõne aasta.
1990-1994.
Seal heideti see "nöör" Meri-Pori sõprade poolt "vette.
Ja siis, 1994. aastal oli olukord, kus kuulsin taas ühte laulu.
"Ususõnade läbi vaatan üles pilvedele".
Seda laulis Ossi Hämäläinen.
See äratas meis Isa järele taevas.
See laul tuli 1994. aastal.
Kuulasime seda koguaeg, seda muudkui edasi-tagasi kerides.
Eriti tore aga on ka see, et sain Ossiga tuttavaks
ja olen täna Ossi sõber.
Oleme koos Ossiga paljusid asju teinud
ja teeme edaspidigi, kui vaid Ossi jaksab.
See suvi, mil see laul me ellu tuli, sai pöördeliseks.
Me õuel käis üsna tihti üks usklik mees.
Ta oli noor mees.
Mul sai tast' villand ja ma tahtsin ta õuest minema ajada.
Kord ütlesin oma sõpradele,
et nüüd näitan sellele usklikule mehele
ja ütlen: "Kao siit!"
Läksin õue ja siis äkki tulid mu suust hoopis sõnad:
"Millal teil koosolekud on?"
Ta ütles, et neil on üks telgikoosolek ja ma läksingi sinna.
Seal telgikoosolekul saabus selline "peatumise hetk".
Kes seal jutlustas, ma ei mäleta.
Aga ma mäletan üht väikest mustlastüdrukut.
Ta pere oli seal laulukooris.
Kui koosolek läbi sai ja meid kutsuti laulukoori ette,
siis see tumedajuukseline mustlastüdruk
läks koos teistega koori ette.
Ta võis olla umbes 6-aastane.
Kui koor laulma hakkas, tõstis see tüdruk pilgu üles
ja hakkas ka koos teistega kaasa laulma.
Mõtlesin seal tagapingis: "Oi oi!
Sel tüdrukul on midagi rohkemat, kui minul, 35-aastasel mehel."
See oli see peatumise hetk mu jaoks
ja see igatsus mu sees läks väga suureks.
Tahtsin, et minust saaks usklik.
Minu joomakaaslased, kes meie pool joomas käisid,
need natuke norisid mind ja Katjat, et kuulasime vaimulikku muusikat.
Üritasin meid mingil moel kaitsta.
Kaitsesime ka valel moel, ajades inimesi välja jne.
Aga ikkagi oli see pöördeline suvi.
Sügisel, 29.09.1994,
oli ühes töötluspunktis elektrikatkestus.
Olime kõvasti joonud ja enesetunne oli kehv.
Sinna punkti tuli 3 usklikku noort meest.
Imestasime, et mis külalised meile tulid!
Töötlejad ütlesid, et meile tulid külalised.
Nägin, kuidas mulle tuli vastu Marko Nuurkari nimeline pastor.
Tal oli kaenlas suur jutluste raamat.
Siis tõusis mu südames esile mõte,
et nüüd saab toimuma midagi, mida olime kogu oma elu igatsenud.
Nendel meestel oli meile sõnum.
Nende seas oli ka üks mustlasmees.
Ta küsis, kas tahaksime, et me elud muutuksid?
Vastasin talle: "Jah tahan!
Olen korduvalt proovinud, aga pole õnnestunud."
Ta oli hetke vait ja ütles siis:
"Jeesus on Kolgatal kõik juba korraldanud.
Teeme nüüd nii, et sa ära enam proovi,
sest sinu eest on kõik juba ära proovitud!"
Palusin, et ta palvetaks meie eest ja ta palvetaski.
29.09.1994, umbes kell 19:30, katkesid me eludes saatana ahelad.
Mõne sekundi murdosa jooksul kadus kõik see,
mis olid meid 15. aastat hävitanud.
Alkoholi tarbimine lõppes sellega. Varsti peale seda ka suitsetamine.
Vandumine ja kõik valede asjade tegemised
lõppesid kiiresti peale seda.
Neid asju võiks tänapäeva Soomes palju rohkem juhtuda.
Arutasime enne saate algust,
et pastorid, evangelistid ja kes iganes veel,
peaksid tegelikult minemagi välja sinna aia äärtesse jms.
Tänapäeval on see asi soiku jäänud.
Tänapäeva koguduste juhid ehitavad kogudusi ainult sissepoole.
Nad millegipärast ei taha ehitada neid väljapoole,
et kogudus suureneks inimeste arvu poolest.
Me ehitame seda nii,
et saaksime seal ise neid toredaid hetki kogeda.
Aga on palju selliseid õnnetuid, kes ei tea, nagu sinagi ei teadnud,
mida tähendab olla usklik.
Sul olid eelarvamused, mis olid valed ja mujalt pärit.
On tuhandeid,
kes on samas olukorras nagu sinagi olid.
Jah.
Haapajärvel on üks barakkide küla, kus oleme käinud.
Seal on palju alkohoolikuid.
Käisime seal koos naisega ja viisime inimestele toitu.
Samuti vestlesime nendega.
Märkasin ühte asja - neil on igatsus.
Kui me seal käisime,
siis üks naine ütles, et nad juba igatsesid me järgi.
Üks mees ütles: "Saa usklikuks!"
"Aga kui ma saan usklikuks, kaovad kõik mu sõbrad."
Mõtlen, kas need ongi õiged sõbrad,
kes hoolivad sinust vaid siis, kui sa purjus oled.
See tähendab olemist nende tingimustel. - Just.
Su põhitegevuseks on olnud hingede võitmine.
Sa oled olnud evangelist
ja pastor üsna mitmes koguduses.
Algul Satakunnas ja praegu Pohjanmaal.
Mida sa tahaksid sellest perioodist rääkida?
Alguses, kui ma usklikuks sain,
oli mu siiraim soov osaleda aktsiooni-rühmades.
Arvasin, et ei suuda olla vastutavatel kohtadel
evangelistide rühmades või isegi kogudustes.
Isegi mitte vanematekogus.
Kuid me ju teame, et Jumal saab inimest muuta
ja nii hakkasid ka minu elus asjad muutuma.
Harjavalla nelipühi koguduses õnnistati mind evangelistiks
ja selle "karjääri" päris alguses pidasin ma mitu telgikoosolekut.
Sain samas koguduses ka vanematekokku.
Ise pole ma kuhugi pürginud.
Jumal ise valis mind. Jumal ise ehitas üles.
Esimene koht, kuhu ma evangelistiks läksin,
oli Alavuusi Baptisti Misjon.
Natuke enne sinna minekut ütles hingevaenlane mulle,
et mulle oleks parem, kui ma sinna ei läheks;
et tühistaksin kogu selle asja.
Nii ma otsustasingi selle tühistada.
Siis aga toimusid Nakkila koguduses töötegijate päevad,
kus tõusis üks õde esile, kes ütles, et tal on ühele mehele sõnum,
kes on parajasti seal.
"Vaimulikus maailmas on su jaoks uks vaimuliku töö jaoks lahti.
Sa tulid selle ukse ette
ja hakkasid siis kahtlema, kas sinust on asja või ei.
Jumala sõna sulle on, et sulle antakse kõik, mida sa vajad!"
Keegi ei teadnud, et mul selline meeleolu oli.
Hannu Puusteli tuli mu kõrvale
ja küsis: "Kas see oli sulle Seppo?"
Ütlesin, et võis küll olla. Nii et, see tabas märki.
Nii läksingi sinna,
kust Jumal juhtis meid edas Turu Lieto misjonikogudusse
töötegijateks.
Mingi aja pärast kutsuti meid ühte meeskonda,
kes lõi uue koguduse ehk Aura nelipühi koguduse.
Aura nelipühi kogudus ja Lieto misjonikogudused ühinesid
Aura nelipühi koguduseks.
See tegutseb praegugi.
Selle algperioodil olin seal karjaseks.
Olin selle koguduse asutajaliige.
Remontisime seal vana palveruumi.
Olime seal 2010. aastal.
Kuniks Jumal ütles mulle Poris ühes laagris olles,
kus oleme 20. aastat käinud
ja mida viimased aastad olen ise vedanud.
See on selline ligimesele mõeldud laager.
Tulime sealt koju
ja Jumal ütles mulle mingi hetk: "Sa kolid Porisse."
Rääkisin siis vanematekogus, et lähen sealt Porisse.
Nad imestasid, et miks? Poleks vaja minna.
Aga me läksime naisega Porisse. Läksime täitsa tühja koha peale.
Aga Jumal organiseeris meile töökohad.
Pori nelipühikirikust võeti meiega ühendust
ja nad tahtsid meid sinna.
Nii olin ma Pori nelipühikirikus kaks aastat.
Jumal ütles mulle, et oleme vaid natuke aega Poris
ja seejärel paneb Ta meid uuesti karjasteks.
Siis me kandideerisime uuesti
Haapajärve nelipühikoguduse karjase kohale.
Unustasin Haapajärve vahepeal üldse ära.
Mõtlesin, et ma ei lähe kuhugi Haapajärvele.
Ühel ööl aga ärkasin üles ja Jumal küsis,
kas olen Haapajärve unustanud?
Vastasin, et olen,
mispeale Jumal ütles, et ei tasu unustada.
Nii otsisin selle kohta vastuseid, aga ei leidnud kusagilt.
Samas saatsin keset ööd sinna vanematekogu juhile e-kirja,
küsides, kas veel saab kandideerida?
Ta vastas, et kandideerimise aeg on küll läbi,
aga et nad võivad mu avalduse veel vastu võtta.
Nii valitigi mind Haapajärvele töötegijaks
ja ma olin seal 7. aastat.
Sinna ehitati samal ajal ka uus palvela.
Nii olen saanud koguaeg olla kaasas erinevate asjade üles ehitamisel.
Jumal, kes tegi sinu puhul koguaeg midagi uut,
tõi mängu uue elemendi.
Nimelt sai su pärusmaaks Venemaa.
Viimastel aastatel oled olnud palju Venemaal
ja eriti just Arhangelskis.
Oled näinud Jumala käe rammu Venemaal.
Jah.
1996. a. käisin esimest korda Karjalas.
Olin ühel evangeelsel reisil.
Pool südamest jäi Karjalasse.
Aasta pärast läksin sinna tagasi - siis jäi sinna ka teine südamepool.
Ehk kogu mu süda jäi Venemaale.
Inimeste vahetu olek ja sõbralikkus haarasid mind täiega.
Tegin Venemaal vaimulikku ja evangeelset tööd 2005. aastani.
See pastor, kes alustas tööd Vielijärvel,
jäi Soome pastoriks.
Nii käisingi siis mina need aastad inimesi värskendamas.
Käisin mööda väikekülasid,
kuni 2006. aastal tuli mul südamesse Arhangelski piirkond.
Ma ise poleks ehk tahtnudki sinna minna,
aga Jumal juhtis nii,
et ma hakkasin käima Arhangelski piirkonna külades.
Alguses olid mul Potsa küla
ja siis Kargopoli linnas üks tuttav pere.
Kuid Jumal hakkas seda tööd laiendama
ja minult küsiti, kas tahaksin minna sinna või tänna?
Täna on meil Potsa küla, Kargopol ja Salakusa küla.
Sel aastal lähme esimest korda Plesetskisse.
Seal on väikesed usklike rühmad, kes vajavad abi.
Olen seal korduvalt kogenud nõrkust ja kurja.
Kuid inimesed tahavad, et käiksin seal ja õpetaksin neid.
Meie nõrkustes on Jumal tugev.
Just nii. Minu nõrkuses tuleb Tema tugevus esile
nagu Piiblis on öeldud.
Viimastel aastatel on räägitud sellest,
on Venemaal evangeliseerimine on muutunud üha raskemaks.
Sinu puhul aga see pole nii raske.
Pole tõesti märganud,
et see uus ususeadus oleks mu tööd kuidagi piiranud.
Väljaarvatud evangeelne töö väljas ja inimeste kutsumine koosolekutele -
seda jah ei tohiks teha.
Sest see on misjonitöö ja see pole lubatud.
Aga kui laveerida nende asjade vahel nii, et ei riku seadust,
vaid jõuda nutikusega inimesteni, siis see on meil hästi õnnestunud.
Sa oled näinud,
milline karjuv vajadus seal on evangeeliumi järele.
On sul selliseid juhtumeid, kus Jumal tegutses,
millest sa tahaksid rääkida?
Räägin ühe loo.
Olime Kargopoli linnas ja läksime motelli.
Seal oli vastuvõtus Maša nimeline naine.
Ta rääkis me tõlgile, et ta mees oli haigestunud vähki
ja et tal on nüüd rasked ajad.
Tõlk kutsus ta meie tuppa.
Samas oli Maša mees just enne seda küsinud,
ega Mašal ole mõnda palvet,
mille kaudu mees võiks leida kergendust oma valudele.
Maša vastanud, et ta pole usklik ja seetõttu ka ei oska neid asju.
Ja just siis läksime meie sinna.
Seal toas olles palusime tõlgil öelda Mašale,
et me küll palvetame ka tema eest,
aga kas võime ka palvetada ta mehe eest?
Järgmisel hommikul läksimegi sinna ja olime Maša-Aleksandri toas põlvili.
Põlvitasime Aleksandri ees, kes kaalus enne 110 kg ja nüüd 60 kg.
Pisar tuli silma, kui saime selle pere Jumala juurde juhtida.
See oli väga ülev olukord.
Jumal ise organiseeribki need olukorrad,
nii et, kui religioon püüab midagi siduda,
siis Jumal ometi avab need.
See on vägev.
Aeg läheb kiiresti, nii et nüüd annan sulle vaba sõna.
Tahan lühidalt lugeda ühe piiblikirjakoha
ja seejärel palvetada lühidalt.
See on 1. Peetruse kirja päris alguses.
"Peetrus, Jeesuse Kristuse apostel,
Pontoses, Galaatias, Kapadookias, Aasias
ja Bitüünias hajuvilasuvaile valitud majalistele,
Jumala Isa etteteadmisel
Vaimu pühitsemise kaudu sõnakuulmiseks
ja piserdamiseks Jeesuse Kristuse verega.
Arm ja rahu rohkenegu teile!"
Selles Piibli kirjakohas näeme,
et olgu inimene, kus tahes või mis tahes olukorras -
Jumal näeb, millises olukorras me oleme.
Siin räägitakse ka verega piserdamisest.
Need, kes on sõnakuulelikud Jeesusele,
neil ja meil on õigus oodata, et Jeesus piserdab meid oma verega.
Sina, kes sa vaatad seda saadet
ja sa koged, et sa oled nõrk või puudulik,
siis tea, et kui sa oled andnud oma elu andnud Jeesusele,
siis see on tõsi, et Ta piserdab sind oma verega puhtaks.
See on Piibli tõotus, et Jeesuse veri puhastab meid kõigest patust.
Samuti ka valedest mõtetest ja muust sellisest.
Olge kõik õnnistatud Jeesuse pühal nimel!
Aitäh selle võimsa lõpupalve eest
ja selle Jumala Sõna eest, mis meid kõiki tugevalt julgustab.
Aitäh sulle
ja õnnistatud reise Venemaale Arhangelski piirkonda ja kuhu iganes!
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 euri)
või annetada pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa