Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja tällä kertaa vieraanani on Tom Aspelin.
Tervetuloa Tom. - Kiitos.
On ihme, että istut siinä elävänä ja voimallisena.
Tämä ohjelma kertoo, miten suuri Jumala meillä on -
ja Hänen huolenpitonsa on iso.
Kerrotko ihan lapsuudesta ja monista -
käsittämättömistä ihmeistä, joiden täytyi tapahtua, -
että yleensä olet elossa.
Joo eli minulla oli -
lapsuudessa monia "läheltä piti" tilanteita.
Moni läheltä piti tilanne olisi voinut johtaa siihen, -
että en olisi enää tässä.
Osa niistä tapahtui jo silloin, kun olin juuri oppinut kävelemään.
Esimerkinomaisesti asuin silloin Siuntiossa.
Siuntiossa oli pelto missä oli lampaita.
Yhden kerran siellä juuri silloin, -
kun olin oppinut juoksemaan. Se oli oikeastaan ensimmäinen asia, -
jonka opin lapsuudessa. Hyppäsin suoraan juoksemiseen -
kävelyn sijaan. Olin pellolla, juoksin ja jahtasin lampaita.
Yhtäkkiä iso lammaslauma kääntyi ympäri ja alkoi jahtaamaan minua.
Kompastuin, kaaduin... tämä on muistaakseni filmilläkin.
Onneksi meillä oli koira, kutsun sitä Lassie koiraksi edelleen, -
joka tuli ja alkoi jahtaamaan lampaita.
Pelasti minut siitä. Tämä koira pelasti minut muutaman kerran muutenkin.
Monta kertaa tosiaan. Aika ihmeellinen koira.
Sitten siinä välillä -
ennekuin olit isoäidin luona. Oliko se 6-vuotiaana?
Se oli varmaan 4 tai 5-vuotiaana, en muista ihan tarkkaan.
4,5-vuotiaana varmaan.
Silloin tapahtui ensimmäinen iso -
oikeastaan ratkaiseva asia sen suhteen, -
että olen uskossa ja tässä tänään.
Tosiaan olin isoäidin luona kylässä -
ja vanhemmat asuivat Espoossa silloin jo.
Muistan siitä sen, kun yhtäkkiä hengityksestä tuli tosi vaikeata.
Lopulta hengitys oli niin vaikeata, että en enää pystynyt hengittämään.
Sitten alkoi hämärtymään ja silmissä pimeni.
Seuraava mitä muistan on se, että olin katossa.
Katsoin itseäni ja mummoa katosta ja näin kun mummo elvytti minua.
Jostakin syystä vain jatkoin matkaa eli lähdin ylöspäin ja ylöspäin -
kunnes olin sellaisessa paikassa, joka oli tosi kirkas -
ja en siinä hetkessä vielä oikein tiennyt.
Aloin vain ihmettelemään, mikä tämä kirkkaus on ja missä olen?
Aloin katselemaan ympärille siellä kirkkaudessa.
Sitten kesti hetken ja aloin hahmottamaan, -
että olin jossakin sellaisessa paikassa, missä seinustoilla joka puolella -
oli sellaisia isoja hahmoja, -
jotka ikään kuin seisoivat syvennyksessä ja he olivat -
jonkinnäköisiä enkeleitä mutta en tiedä millaisia enkeleitä he olivat.
Lähdin sitten tutkimaan paikkaa, mihin olin joutunut?
Muistan, että siellä tuntui paljon, paljon paremmalta -
kuin tällä maallisessa tomumajassa. Se paikka tuntui tosi hyvältä.
Sitten yritin katsoa ympärille, että näkisinkö perinteisiä enkeleitä?
Niitä en nähnyt mutta muistaakseni serafin näin.
Kun olin hetken saanut nauttia siitä hyvästä olosta, -
niin ääni keskeytti minut.
Se ääni keskeytti minut juuri sellaisessa hetkessä, -
kun olin jo päättänyt, että haluan lähteä tuonne.
Näin siellä jotakin, en muista tarkkaan mitä, mutta jotain mielenkiintoista.
Ääni sanoi minulle, että mene takaisin.
Vastasin äänelle, että enkä mene.
En halunnut mennä takaisin sinne kipuun ja tuskaan -
mutta ääni toisti sen 3 kertaa, että mene takaisin.
3. kerralla heräsin ambulanssista.
Kerro miten kauan se kesti siitä, kun henki katosi.
Sinä et ollut enää... sydän ei toiminut.
Ennen kuin olit ambulanssissa ja sait apua.
Sanotaan näin, että sen jälkeen, kun olin tukehtunut -
niin mummo oli samanaikaisesti ottanut puhelimen toiseen käteen, -
alkanut elvyttää ja soittanut ambulanssin.
Käytännössä, kun olimme Siuntiossa, ambulanssi tuli lähempää Lohjaa.
En muista tarkkaa sijaintia.
Siihen meni vähintään 15 minuuttia, että ambulanssi saapui paikalle.
Mahdollisesti meni 20 minuuttia kokonaisuudessaan -
ennen kuin heräsin.
Sillä välillä mummolleni ja puhelimen kautta äidille -
oli välitetty tieto, että minua ei enää herätetä henkiin, -
koska olen ollut liian kauan kuolleena. Minusta tulisi aivokuollut.
Ilmeisesti se oli shokki ambulanssi- miehille, kun heräsin yhtäkkiä -
ja katsoin, että mitä tapahtuu, missä olen? Päästäkää nyt mummon luokse.
He olivat kauhuissaan. - Joo.
Sitten ambulanssimiehet alkoivat kyselemään mitä pitäisi tehdä?
He olivat hädissään eivätkä oikein tienneet miten suhtautua tilanteeseen.
He alkoivat ihmetellä keskenään mitä pitäisi tehdä?
Muistaakseni he puhuivat myös siitä, jos oikein muistan, että pitää -
pysähtyä jonkun talon pihaan ja soittamaan -
ja kysymään, että mitä pitää tehdä?
En ole ihan varma, jotain tämän tapaisista asioista he puhuivat.
Aivan.
Kun ajattelee, mitä tuollainen 20 minuuttia ilman happea, -
saa aikaan normaalisti? - Niin.
No se oli valtava ihme -
varmasti ympärillä oleville ja ambulanssin väelle.
Sinun elämässä eivät nämä tällaiset jääneet tähänkään -
vaan myöhemmin, kun olit aikuisiässä, -
sinulla oli vähän vastoinkäymisiä avioliitossa -
ja työpaikan menetys. Kerrotko sen?
Joo. Minulla oli käynyt juuri sillä lailla, että olin -
seurustellut yhden naisen kanssa, joka oli espanjalainen.
Minun piti mennä hänen kanssaan naimisiin.
Hänen vanhempansa olivat hänelle sitten -
todenneet, että se ei käy.
Hänen pitää valita jompikumpi. Perhe tai minä.
Sitten samanaikaisesti menetin työpaikan, -
koska se yritys meni konkurssiin.
Oli aika monta erilaista kriisiä päällä.
Samanaikaisesti vaihdoin autoa kalliimmasta halvempaan -
mutta vaihdoin Volvoon -
Volvo 850, muistaakseni Sedaniin. Se oli auto millä ajoin sinä iltana.
Olin juuri vaihtanut autoa sinä aamuna.
Siinä oli tiedostamatta sellainen... mikä se oikea sana voisi olla Martti?
Itsetuhoisuus. - Niin, itsetuhoisuuden -
jonkin näköinen tiedostamaton ajava voima.
Painoin vain kaasua.
Ajoin Kirkkonummen keskustan ohitse Hangon suuntaan -
ja vain painin kaasua ja nopeus oli 180.
Seisoin kaasupolkimen päällä. En hellittänyt siitä.
Mitä tapahtui?
Heti ensimmäisellä peltosuoralla minulle kävi niin, -
että silmät painuivat kiinni.
Ihan selittämättömistä syistä silmät vaan painuivat kiinni.
Mustan, että taistelin sitä vastaan mutta se taistelu ei auttanut.
Ja sitten?
Siinä oli sellainen kohta, mikä nykyään on korjattu, -
siinä oli isot kuopat.
Ilmeisesti niistä se auton ohjaus oli kääntynyt sinne ojaan.
Auto tipahti ojaan. En tiedä paljonko oli vauhtia -
mutta 100 metriä aikaisemmin oli 180 -
ja kun seisoin kaasupolkimen päällä, niin saattoi olla vähän enemmän.
Auto meni noin 100 m ojassa ja osui betoniseen siltarumpuun.
Lensi 30 m ja osui sitten... muistan välähdyksenomaisesti sen -
kuinka kaivon kansi maa lähestyi.
Sitten auton ensimmäinen maakoske- tus oli, että se tipahti keula edellä -
betonisen kaivonkannen päälle ja lenteli siitä 60 m katon kautta ympäri.
Siinä oli aika pitkä matka, missä tämä tapahtui. Mitä sinulle tapahtui?
Itse asiassa minulle tapahtui niin, että irtosin kehosta.
Se sama asia, mikä lapsuudessa kävi, toistui.
Sivuhuomautuksena tässä oli se, että äiti oli juuri silloin Espanjassa -
mutta oli sinä iltana kokenut, että hänen pitää rukoilla.
Anyway, joka tapauksessa se saattoi olla yksi, mikä muutti asioita.
Juuri siinä, heti kun auto oli pysähtynyt -
näin yhtäkkiä oman autoni savuavana romukasana.
Näin, kuinka savu nousi siitä autosta ja että olin itse autossa sisällä.
Lähdin valumaan, -
liu'uin jonnekin pimeään ja kylmään paikkaan.
Siinä vaiheessa, kun pimeä ja kylmä paikka muuttui säkkipimeäksi -
ja jääkylmäksi, huusin "Jumala auta" niin kuin äiti oli joskus opettanut.
"Jumala auta."
Minut ikään kuin tempaistiin valohahmon eteen, -
joka sanoi minulle, että mene takaisin, sinulla on tehtävä.
Tämä valohahmo sen toisti minulle 3 kertaa.
Sinä aikana, kun hän sen sanoi, yritin kovasti selvittää, -
että mikä tämä hahmo on?
Mutta en saanut ihan selville siinä ainakaan, että kuka hän oli? - Joo.
Hän oli tosi kirkas ja oli valoa. Hänellä oli valoviitta.
Joo. - Kun katsoin hänen kasvoihin, -
häikäistyin niin etten pystynyt katsomaan niitä kasvoja.
Ne olivat niin kirkkaat. -Joo.
Se on ihan selvää, että fyysinen ruumis oli jossain siellä autokasassa.
Mitä sille tapahtui?
Poliisit olivat löytäneet minut sieltä tunnin sisällä kolarin tapahtumisesta-
ja kiikuttaneet ambulanssilla sairaalaan.
Eli niin pitkä aika ennen kun poliisitkaan tiesi siitä. Tunti. - Joo.
Ja sitten vietiin kuollut ruumis sairaalaan.
Niin, en tiedä siitä oliko se kuollut vai ei, sitä en tiedä. - Aivan.
Joka tapauksessa olit varmasti periaatteessa hakkelusta, -
kun sillä tavalla olet pyörinyt.
Joo. Itse asiassa heräsin sairaalasta seuraavana aamuna siihen, -
että jalat eivät toimineet. Eivät liikkuneet pätkääkään. - Joo.
Siihen Jumala sitten yön aikana puuttui.
Itse asiassa Jumala puuttui siihen, että jalat eivät toimineet.
Se, miten se tapahtui, oli se, -
että olin jonkin aikaa jo maannut sairaalassa, muutaman yön.
Ovelle tuli vanha naishenkilö kysymään minulta, -
että saako rukoilla sinun puolesta.
Tämä vanhempi naishenkilö tuli ja rukoili puolestani, -
kun sanoin kyllä tule nyt rukoilemaan.
Siitä sitten seuraavana aamuna ensimmäistä kertaa -
kävelin omilla jaloilla, tosin rollaattorilla mutta kävelin suihkuun.
Vaikka lääkärit olivat sanoneet ettet koskaan kävele.
Lääkärit tulivat paperinipun kanssa, että tämän mukaan olet halvaantunut.
Sanoin, että joo sen mukaan olen halvaantunut.
Joo. Mitä ajattelit, -
kun tällaisesta valtavasta lennosta selvisit -
ja näit, että jalat alkoivat kantaa?
No se herättää kunnioitusta ja kiitollisuutta.
Olen vieläkin itse asiassa hämilläni siitä, miten tämä on mahdollista.
Vähän täytyy myöntää, -
että sitä on välillä vaikea uskoa, että näin hyviä asioita voi tapahtua. - Joo.
Sinulla oli vielä monia muitakin samantapaisia asioita.
Aikapulan takia emme niihin nyt enää mene.
Mutta vielä -90-luvulla tapahtui asia, jossa sielunvihollinen -
halusi vielä eksyttää Jumala-suhteesta.
Kesti melkein 10 vuotta. Kerro, mitä silloin tapahtui.
Joo, sielunvihollinen toi suvun yhteyteen -
henkilön, jota kutsuttiin sukututuksi tai sukuystäväksi.
Hän alkoi silloin jo kertomaan minulle joogasta.
Hän tuli tapaamaan vanhempiani ja samalla toi minulle tietoa joogasta.
Tavallaan se johti siihen, että aloin joogaa tutkimaan enemmän.
Se vei sinut niin syvälle siihen, että toimit jopa tällaisena opettajana.
Joo, opiskelin joogaopettajaksi.
Aloin toimimaan joogaopettajana.
Sen lisäksi myös jonkin asteista... -
jonkin verran tutkin ja opiskelin myös mediumismia. - Joo, aivan.
Se vei sinut hyvin kauas siitä mihin Jumala oli sinut kutsunut.
Se oli kuitenkin näin, että sinulla oli varmasti rukoilevia ystäviä, -
jotka rukoilivat. Mitä sitten tapahtui, oliko se 2005?
2005 tapahtui käänne.
Tavallaan voisi sanoa, että silloin tulin semmoiseen paikkaan, -
että minut vietiin Siion seurakuntaan muistaakseni.
Siellä oli Paavo Järvinen puhumassa.
Siinä lopuksi sitten minua kehotettiin -
menemään hänen rukoiltavakseen, joten menin.
Sen yhden rukouksen jälkeen pystyin ihan selkeästi sanomaan, -
että tämä, mitä olen aikaisemmin tehnyt, on pimeydestä.
Tämä, missä minä nyt olen, on valo. - Joo.
Kontrasti oli tosi selkeä. - Joo.
Mietin vain sitä, kun 10 vuotta olit ollut opettajana -
ja aika syvälle mennyt siihen, niin muutos oli äärettömän suuri -
myöskin ympäristössä, jossa olit opettanut.
Joo. Se oli.
Sanotaanko, että se muutos oli niin monitahoinen, -
että on nopeasti vaikea selvittää.
Koska olin niin kauan ollut siellä, oli vaikea päästä siitä heti irti.
Tavallaan jatkoin vielä vähän reilun vuoden, ehkä vajaat 2 vuotta, -
aina silloin tällöin.
Tavallaan otin sellaisen pehmeän laskeutumisen pois sieltä. - Joo.
Se pehmeä laskeutuminen itse asiassa -
kulminoitui sellaiseen tilanteeseen, -
kun olin käynyt joogajutussa ja tulin kotiin.
Lähdin ulos kävelemään, oli aurinkoinen lämmin sää, -
30 astetta lämmintä ulkona. Käveltyäni pellolla hetken -
yhtäkkiä hengitys alkoi huuruamaan ja tuli jääkylmä olo.
Pelästyin tilannetta, en tiedä mikä tämä oli?
Juoksin kotiin äkkiä ja sitten tilanne vähän rauhoittui.
Menin nukkumaan ja yöllä heräsin siihen kuinka ihan kuin -
joku tulisi jääkalikan kanssa ja työntää sitä ristiselästä sisään.
Se ilmiö palasi ja -
heräsin kauhuissani, pistin valot päälle ja ihmettelin mikä tämä ilmiö on?
Aloin vähän kuin huutamaan apua -
todennäköisesti huusin Jumalalta apua tässä tilanteessa.
Se ei ratkennut siihen. Siinä meni 3 kk ennen kuin minä -
löysin oikean paikan eli Espoon Vapaakirkon.
Siellä pastori Tero Koskinen taisi olla ensimmäinen kontakti, -
jolle jaoin tämän minun ongelman. - Joo.
Hän lupasi pyytää ihmisiä rukoilemaan.
2 viikkoa siitä, niin ongelma katosi. - Joo.
Sinä pääsit näkemään pahuuden konkreettisen olemuksen. - Kyllä.
Tavallaan, miten juonikas ja viekas se on.
Tämä jooga, joka tänä päivänä on saanut -
jo aika lailla yleistä hyväksyntää jopa osittain kristillisissäkin piireissä.
Joo, kyllä. - Se on kuitenkin pimeydestä niin kuin sanoit. - Kyllä.
Minulla on todistusaineistoa siitä. - Tämä on vakava kysymys.
Vakava varoitus kaikille niille, jotka luulevat, -
että joogassa on jotain kristillistä. Se on pimeydestä. - Kyllä.
Sen jälkeen sitten 2006, 2007. - 2006.
Joo, siitä on nyt 13 vuotta aikaa. - Kyllä.
Olet ollut Herran oma. - Olen nyt ollut 13 vuotta Herran oma -
ja Jumala on johdattanut minua paikasta paikkaan.
Se on ollut tosi vapauttavaa. On tullut tosi paljon vapautta.
Ensimmäiset melkein 8 vuotta Jumala johdatti minut erilaisiin... -
eheytymään ja pääsemään irti vanhoista siteistä ja roskista.
Nyt tänä päivänä kerroit miten Pyhä Henki ohjaa.
Sinä kuljet Pyhän Hengen ohjauksessa.
Siellä saattaa tulla tilanteita, joissa tuntemattomatkin -
ihmiset hakeutuvat luoksesi. Voit auttaa ja he voivat tulla uskoon.
Lyhyesti, kerro se Nurmijärvellä Klaukkalassa ollut tilanne.
Mitä tapahtui? - Joo.
Jumala on johdattanut ja opetti joskus kävelemään rukouksessa.
Voin joka risteyksessä kysellä Häneltä, -
että mihin suuntaan minä käännyn?
Esimerkinomaisesti on tapahtunut fyysisiä parantumisia -
ja viimeisen muutaman vuoden aikana enemmän niitä. Tässä esimerkki.
Tavalliseen tapaan rukoilin pitkään ennen kun lähdin liikkeelle.
Lähdin ajelemaan Helsingistä ja Jumala vei minut Klaukkalaan.
Klaukkalassa menin kahvilaan istumaan, juomaan kahvia.
Mietin mitäköhän Jumalalla on tälle kerralle varattuna?
Istuessani yksi vanhempi pariskunta lähestyi minua -
ja kysyivät saavatko tulla siihen istumaan.
Katsoin vähän ympärille.
Monta pöytää oli tyhjänä. Miksi he eivät mene tuonne istumaan.
Arvasin, että tämä on Jumalan juttu.
He istuivat siihen ja aloitettiin keskustelut säästä.
Puhuttiin säästä ensi alkuun.
Sitten aloin kertomaan siitä, minkä takia olen tässä.
Se johti tilanteeseen, -
jossa sinä tapasit, oliko se tämän vaimon?
Se johti siihen, että vaimo kiinnostui ja halusi kuulla lisää Jumalasta.
Mies oli vielä vähän varovainen -
mutta ilmeisesti on alkanut jo pehmentymään.
Me sovittiin tapaaminen 2 päivän päähän.
Siinä tapaamisessa -
päädyttiin tilanteeseen, että hän pyysi minua rukoilemaan hänen puolesta.
Rukouksen aikana hän sanoi Jumalalle kyllä, -
tervetuloa minun elämääni.
Näin hengessä, kuinka Pyhän Hengen sinetti tuli hänen elämään.
Se toteutui mitä hän sanoi. Hän sanoi sen tosissaan sitä tarkoittaen.
Sen jälkeen, kun hän oli vastaanottanut, -
Pyhä Henki kehotti rukoilemaan sydämen ympärileikkausta.
Rukoilin, että hän tekee sydämen ympärileikkauksen.
Tämä nainen sanoi, että vau, tuntuu tosi hyvältä.
Sitten vähän epävarmasti mutta kuitenkin lopulta sanoi, -
että olin täksi illaksi suunnitellut ja valmistellut itsemurhan -
mutta Jumala teki jotain ja minun ei tarvitse sitä tehdä enää.
Ajattele mikä ilo sinullekin. - Joo.
Siitä näkee miten Jumala johdattaa. Tässä olisi vaikka kuinka paljon vielä -
keskusteltavaa kanssasi mutta nyt antaisin sinulle vapaan sanan -
paikan, jossa saat sanoa meidän katsojille. Ole hyvä. - Ok, kiitos.
Itse asiassa toivon, että saan rukoilla. Haluan rukoilla asiaa, -
mikä oli elämäni ensimmäinen ja tärkein asia Jumalan kanssa.
Jokainen katsoja, joka haluaa niin voi itse yhtyä tähän rukoukseen.
Kiitos taivaan Isä siitä, että sinä avaat silmiä ja korvia -
kuulemaan ja näkemään, että voisimme kuulla sinun ääntäsi -
mutta myös, että voisimme kulkea ja seurata sinua joka päivä ja hetki.
Tule elämäämme sillä tavalla. Vahvista tässä asiassa, -
että voimme kulkea käsi kädessä kanssasi taivaallinen Isä.
Kun kuljemme käsi kädessä niitä teitä joihin sinä johdat, -
ihmeet ja merkit voivat seurata meitä.
Kiitos taivaan Isä, että siunaat jokaista katsojaa tällaisella lahjalla.
Jokaista, joka haluaa lahjan. Kiitos Isä, että voit siunata heitä, -
että he voivat kulkea käsi kädessä niitä teitä, joita sinä ohjaat. Aamen.
Kiitos Tom, että olet avoimesti kertonut näitä asioita, -
mitä elämässäsi on tapahtunut, jossa Jumalan sormi on ollut mukana.
Olet päässyt näkemään myös taivaallista kirkkautta, -
jakamaan sitä maan päällä ja soveltamaan käytännössä -
Pyhän Hengen johdossa, miten ihmisiä voidaan auttaa.
Herra siunatkoon sinua ja antakoon suurta satoa tällä alueella. - Aamen.
Aamen. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola