Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Martti Siippola. Tervetuloa.
Kiitoksia. - Elämäsi on kovin runsas ja monipuolinen. Siitä voisi tehdä -
useammankin ohjelman mutta yritäm- me lyhyessä ajassa tehdä jotain -
olennaista, joka olisi punainen lanka tähänastisesta elämästäsi.
Synnyit rajan pinnassa sotilaskotiin. Isäsi oli upseeri.
Kyllä, synnyin 22.7.41 -
Ilomantsiin Vepsänmäelle. Isäni oli rajakomppanian päällikkö, -
tarkemmin rajakomppania 24:n päällikkö.
Olimme syntymähetkellä sotatoimialueella.
Rintamille oli linnuntietä matkaa noin 20 km.
Tykit jyrisivät siellä. - No kyllä, joo.
Silloin kun oli minun ristiäiset niin pappi joutui keskeyttämään -
toimituksen useamman kerran, kun isäni komppania valmistautui 20 km -
päässä hyökkäykseen ja suomalainen tykistö ampui tulivalmistelua.
Tärinä oli ollut niin kova, että veran- nan ikkunat olivat helisseet niin -
paljon, että pelättiin niiden särkyvän eikä papin puhe tahtonut kuulua.
Ainakin pari kolme kertaa oli toimitus pitänyt keskeyttää.
Kun ajattelee sitä tilannetta, -
se ei ollut leikkiä eikä harjoittelua vaan todellista.
Miten perhe sinunkin ristiäisissä pystyi rauhoittumaan -
ettei ollut pelkoa?
Uskon, että jonkinlainen luottamus Jumalaan oli olemassa -
vaikka perheeni, vanhempani eivät olleet vielä tunnustavia kristittyjä -
vaikka kodissani ruoka siunattiin ja jumalanpalvelukset kuunneltiin.
Sellainen syvä vire oli kumminkin, luottamus Jumalaan.
Äiti ei halunnut lähteä evakkotaipaleelle vaan -
jäi vastoin isän tahtoa sinne Ilomantsiin sodan syttyessä. - Joo.
Hänellä oli talvisodanaikainen evakkotaival ollut kovin rankka, -
kun oli 3 villiä poikaa ja oli menty Kuopion pohjoispuolelle saakka.
Aivan ja kun isäsi, kuten sanoit, oli upseeri.
Se oli varmasti upseereille hyvin raskasta aikaa.
Upseerit näkevät myöskin mitä kaikkia vahinkojakin tapahtuu.
Kyllä, ja isäni on myöhemmin sanonut, että rukoili ennen jokaista hyökkäystä.
Minä muistan sen, kun hän oli saanut oikein Mannerheimiltä tunnustuksen, -
kun oli koko hyökkäysvaiheen ajan etulinjan komppanianpäällikkönä -
ja selvinnyt mahdollisimman pienillä tappioilla. - Aivan.
Isäni vakuutti, että se johtui siitä, että hän rukoili. - Kyllä joo.
Vaikka tämän seuraukset jonkin verran vaikuttivat -
monen muuhunkin sodasta palanneeseen, -
niin hänen oli vaikea täysin ilman alkoholia kestää tilannetta.
Hänelle tuli kohtuullisen pian vaihe, jolloin Jeesus sai kohdata.
Kyllä. Sodan loppupuolella ja päätyttyä -
isälle alkoholi tuli kovin tutuksi.
Hän sitten eläkkeelle jäätyään -
-52 otti Jeesuksen vastaan omakohtaisena pelastajanaan.
Tuli uskoon ja kyllähän kotiolot muuttuivat niin kuin olisi valot -
pimeään huoneeseen sytyttänyt. - Se on ihan selvää. Niin kuin sanoit -
ennen tätä ohjelmaa, että isäsi piti huolta, että Jumalan Sanaa -
luettiin ja lapset olivat kuulosalla. - Kyllä joo.
Se oli vanhan upseerin ominaisuus. Hän johti perhettä. - Aivan.
Kunnialla muistelen noita aikoja.
Ruoka tosiaan siunattiin ja hän luki Jumalan Sanaa -
ja koska Jumalan Sana ei tyhjänä palaja niin se porautui minunkin -
kovalevylle ja teki siellä työtään minun tiedostamatta. - Aivan.
11 vuotta myöhemmin, siitä kun isä oli tehnyt ratkaisun, koin, -
että jotain elämästäni puuttuu. Ulkonaisesti kaikki oli hyvin.
Asuttiin korpivaruskunnassa, joka oli eräänlainen siunaus.
Kaikki pahat asiat olivat sieltä kaukana. - Joo.
Lähimmälle bussipysäkille oli yli 2 km ja kaupunkiin 11 km.
Meillä oli omat harrastukset siellä.
Oli partiopoikatoiminta, urheilu ja tämän tyyliset asiat.
Sillä tavalla varjelluttiin kaikista pahimmalta.
Muistan, kun elokuviinkaan ei ollut mahdollisuutta päästä, -
kunnes olin 12-vuotias muistaakseni, -
kun varuskunnassa esitettiin jokin Pekka Puupää elokuva.
Teitä oli 5 lasta yhteensä. - Kyllä.
Te saitte kuitenkin määrätyllä tavalla seuraa toisistanne.
Kyllä ja minä olin siskoni hoitaja. Hän syntyi -45.
Siinä oli seuraaja leikkejä.
Kylällä oli paljon lapsia. - Joo.
Meillä oli paljon hyviä leikkejä. Tai- vaan Isä varjeli kyllä monta kertaa, -
koska sodan jälkeen löytyi alueelta räjähteitä.
Me niitä paukuteltiin. Pieniä nirhoja silloin tällöin tuli.
Kaikesta selvittiin.
Sinä olit tykistöaselajissa ja myöskin vakinaisessa palveluksessa, -
päällystössä opettajana. - Kyllä.
Olin koulutusaliupseeri, peruskoulutettu kanta-aliupseeri.
Toimin opetustehtävissä, josta minä tykkäsin.
Tykkäsin muutenkin reippaasta sotilaselämästä -
ja säännönmukaisesta toiminnasta. - Joo.
Menestyin mielestäni siellä hyvin. - Joo.
Sitten aselaji vaihtui ja tulivat ilmavoimat -
ja lennosto hyvin laajasti, jota myöhemmin käydään enemmän läpi.
Se oli tietysti jatkoa tälle sotilasuralle ja sille ajattelulle.
Kuitenkin aselaji oli toinen. Sillä täytyy olla jokin ihmeellinen tarkoitus.
Niin minä näen. Monesti nähdään Jumalan johdatus vasta jälkikäteen.
Joo. - Ehkä Jumalan johdatuksessa ei ymmärretä sitä.
Minä tulin uskoon tykistössä ollessani.
Sitten kerran tuli lehti-ilmoitus, jossa -
ilmailuhallitus järjesti lennonjohtaja- koulutusta Lennonjohto-opistossa.
Minäkin olin jo harrastanut ilmailua veljeni innostamana.
Seurustelinkin siihen samaan aikaan.
Myin autoni ja näin sain rahoituksen järjestymään.
Otin virkavapaata ja menin kurssille Helsinkiin Lentohuolto Oy:hyn.
Suoritin siellä perustutkinnon, yksityislentäjän lupakirjakurssin.
Nyt, kun ilmoitus oli tullut ja minulla oli lentokokemusta, ajattelin, -
että panen paperit vetämään. Laitoin paperit sisään.
Olin melko varma, että minua ei kutsuta sinne.
Niin siinä vaan kävi, että tuli kutsu pääsykokeisiin.
Sitten olin aivan varma etten pääse kurssille, koska kuitenkin -
toista sataa hakijaa oli otettu kokeisiin.
12 niistä hyväksyttiin kurssille.
Pääsykoe oli sotilaspsykologian laitoksella, 2-päiväinen koe.
Kokeen jälkeen olin erittäin varma, että en pääse mutta toisin kävi. - Joo.
Vaimokin yllättyi kovin, että sinulle on tullut ruskea kirjekuori.
Vapisevin sormin sen avasin ja siellä oli kurssille kutsu.
Siinä näkee, että Jumalan sormi oli mukana, koska myöhemmin -
nähdään, että sillä oli tarkoitus myös hengellisessä ulottuvuudessa.
Ei mennä vielä siihen. Sinusta tuli todella hyvin monipuolinen -
sotilaslentäjäupseeri. - Joo. Näinhän siinä kävi.
Tilanne oli se, että koulutus, minkä siellä sain, oli hyvin monipuolinen.
Lennonjohto-opiston kaikki luokat suoritin ja sain kelpuutukset.
Ensimmäisen jakson jälkeen minulle alkoi lentokoulutus Ilmavoimissa.
Ensimmäinen koulukone oli Saab Safir. - Joo.
Millä koneilla sinä eniten ammatiksesi lensit?
En ollut hävittäjälentäjä. En lentänyt ensilinjan torjuntahävittäjillä -
vaan Fougalla, jos muistatte V-pyrstöisen koneen.
Sillä koneella lensin ja se oli äärettömän hyvä lentokone. - Joo.
Sillä hankin lentokokemusta ja suoritin tehtäviä. - Joo.
Palvelin lennonjohdossa ja osallistuin lentopalvelukseen -
lentokoneohjaajana. - Joo.
Tämä konetyyppi oli niin hyvä, että sitä ei voi olla kehumatta vieläkään.
Se oli erittäin onnistunut valinta Suomen ilmavoimille.
Patrouille de France Ranskan ilmavoimien taitolentoryhmä -
lensi sillä pitkälle -70-lukua. Israelin ilmavoimissa se palveli -
pitkälle -80-luvulle. Midland Solassa, Israelin 6-päivän sodan aikana, -
Fouga toimi maataistelu koneena ja suoritti rynnäköitä -
sellaisin tuloksin, että vihollisen kolonnat tuhoutuivat täydellisesti.
Jotta pääsee tiukan testin läpi, niin kuin sinäkin pääsit 12 joukkoon, -
niin täytyy olla monet ominaisuudet kohdallaan.
No ehkä nämä perityt ominaisuudet -
saattoivat olla hyvät, että siltä pohjalta pääsin.
Kyllä minä Jumalan ihmeenä sitä kuitenkin pidän. - Joo, aivan.
Silloin olin jo uskossa ja rukoilin ennen kokeita, -
että Herra auttaisi niissä ja tietysti valmistauduin huolella. - Joo.
Tämä sinun varsinainen ammattilentoalue Ilmavoimissa.
Sehän päättyi aika nuorena eläkkeelle.
Sinäkin olit vasta puoli-ikäinen 40-vuotias, eikö niin?
Kyllä siihen aikaan oli säädetty eroamisikä 40 vuotta -
lentävällä henkilökunnalla kapteeniin saakka. Esiupseerit palvelivat -
hieman pidempään vaikka olivatkin lentävää henkilökuntaa. - Joo.
40-vuotiaana minä täysin palvelleena -
jäin täydelle eläkkeelle Ilmasota- koulusta vuonna -81 heinäkuussa.
Melkein kaikki jotakin kehittävät sen jälkeen.
Tässä tullaan siihen, että juuri johdatus alkoi myös tulla esille.
Sinä halusit, että kaikki se mitä olet oppinut sotilasammatissa, -
voi palvella myös Jumalan valta- kuntaa. - Näin oli tällainen ajatus.
Jälkeenpäin totean, että Herra auttoi niin, -
että siitä oli varmasti hyötyä monelle lähtijälle.
Minulla oli hyvä monipuolinen koulutus saatu Ilmavoimissa -
ja Ilmailuhallituksen taholta. Toimin lentoturvaupseerin sihteerinä.
Käsiteltiin onnettomuusraportteja, häiriöilmoituksia.
Olin lento- ja pelastuspalvelu- lohkopäällikön apulaisena jne.
Sillä tavalla kertyi laaja sektori ilmailualasta. - Aivan.
Sen takia sanon itseäni ilmailusekatyömieheksi. - Joo.
Jollain lailla olen iloinen siitä, että olen saanut olla auttamassa -
ihmisiä, jotka ovat saaneet kutsun lähteä lähetyslentäjäksi.
Melkein kaikkien nykyisin lähetyslentäjinä olevien -
ja sieltä jo eläkkeelle tulleiden lähetyslentäjien kanssa -
olen saanut lentää jossain vaiheessa. Koulu- tai tarkastuslentoja.
Pöydälle on, jotta päästään tähän alueeseen, -
niin nostatko tämän kameralle.
Aletaan kertomaan mitä kaikkea tämän taakse kätkeytyy.
Tämä on Gospel Flightin merkki, joka on erään lentokoneen pyrstössä, -
joka tänä päivänä kiertää kauppakeskuksissa.
Tällä hetkellä Kuopiossa kauppakeskus Minnassa esillä.
Merkin yläpuolella koneen peräsimessä on MAF:n merkki, -
kansainvälisen lähetyslento- järjestön merkki.
Miksi tämä merkki on koneen pyrstössä?
A) Siksi, että se kone on jo rukousvastaus.
Tässä on dokumentti.
Tämä on minun pöydältäni päivyrin sivu.
Tässä lukee seuraavasti: -
"Kristuksen taivaaseen- astumispäivänä.
Huhtikuun 3. päivänä meidän suomalaisten lähetyslentäjien -
delegaatio oli Zürichissä MAF Euroopan konferenssissa."
Sinne piti minunkin lähteä mutta olin sairaana.
Olin silloin Gospel-flight yhdistyksen puheenjohtajana.
Niin sitten odottelin, -
että saisin itseni kuntoon ja parantuisin -
mutta uskon, että soitto mikä minulle -
tuli, josta tässä mainitaan, paransi minut melko pian.
Zürichistä soitettiin minulle, kun olin puheenjohtaja, -
että otetaanko lentokone vastaan. Siellä oli Kille, Antti -
ja Pasi, jotka ilmoittivat, että -
meille lahjoitetaan lentokone koulutuskäyttöön.
4 kuukautta oli ehditty rukoilla sopimusrukouksen muodossa, -
että saataisiin koulukone lähetyslentäjien koulutukseen.
Sellainen ilma-alus, joka olisi mahdollisesti ensimmäinen työkalu -
siellä kohdemaassa. Se oli Cessna 206, joka oli toiminut -
lähetyslentotehtävissä yli 20 vuoden ajan Afrikassa. - Joo.
Viimeinen työalue Afrikassa oli Tšad -
ja se nälänhätä, mikä siellä vallitsi. - Joo.
Näin me saimme lentokoneen vuonna 1986.
Kesäkuussa se meille luovutettiin Lehijärvellä konferenssin yhteydessä.
Herra on rukouksia kuuleva Jumala. - Kyllä.
Vaikka välillä tuntuu, että taivas on vaskea mutta silloin kun se on -
Hänen tahtonsa mukainen ja palvelee lähetystyötä ja Hänen asiaansa.
Millaisen merkityksen näet tällä ilmailulla, -
joka palvelee juuri missio- ja lähetyskenttiä?
Jumalan valtakunnan näkökulmasta, millainen merkitys sillä on?
Siitä oli aikoinaan sellainen video kuin "Toivon tuojat."
Joo. - Aika hyvin kuvastaa sitä työtä.
Lähetyslentäjät kohdemaissa lentävät -
maapohjaisilta kiitoteiltä hyvin vaikeissa olosuhteissa.
Evankelioimissafareja, joihin yleensä yhdistyy myös lääkintäsafari.
Saattaa olla lähetyslääkäri, kirvesmies tai sähkömies, joka vie neuvoja.
Sitten on evankelista tai heistä joku evankelioi.
Joissakin tapauksissa itse lähetyslentäjä. - Aivan.
Tämähän on palvelujärjestö.
Se pitää aina muistaa, että me palvelemme, olemme Herran siipenä.
Sillä tavalla viemme toivoa alueille, jossa on toivottomuutta. - Joo.
Jotenkin tuntuu, että kaikki on mennyt kuin tiilet päällekkäin -
mutta on tullut sellaista, jossa olet joutunut miettimään, että miksi näin?
Ensimmäiselle vaimollesi tuli syöpä.
Se muutti tietyllä tavalla perheessä ja sinun mielessä ajattelua.
Millainen vaihe se oli ja mistä siinä oli kysymys?
Joo, olin Finnairin ilmailuopistossa -
auskultoimassa lennonopettajana Porissa.
Käytiin vielä Espanjassa.
Ajateltiin vaimonkin kanssa, että jos lähdettäisiin lähetyslentotyöhön -
vaikkapa Afrikkaan tai mihin Herra johdattaa.
Espanjassa oltaessa vaimo alkoi tuntea, että kaikki ei ole kohdallaan.
Muistan takkaillan, missä oli eräs patologi, uskovainen syöpätutkija -
paikalla ja hänen kanssaan keskusteltiin.
Eihän me kukaan tiedetty, että on syöpä Irjassa puhjennut.
Kotiuduttiin sieltä.
Sillä olin lentänyt pastorin kanssa Pohjois-Afrikkaan -
muslimityöprojektissa n. 1-2 kertaa viikossa.
Opetin samalla vähän mittari- lentämistä tälle pastorille, -
joka myöhemmin oli ihan mittarilentäjä.
Tulimme Suomeen ja vaimon syöpä diagnosoitiin. - Joo.
Siihen se asia suli mutta Herra oli tarkoittanut minut kotimaahan -
auttamaan nuorempia ihmisiä, jotka lähtevät lähetyslentotyöhön.
Sain olla 25 vuotta lennonopettajana aika intensiivisesti.
Tarkastuslentäjänä myös ilmailuviranomaisen valtuuttamana.
Aika monta ystävää pääsi lähtemään.
Parhaina vuosina muistaakseni 3 tai 4 lähetyslentäjää -
lähti samana vuonna Suomesta. - Kyllä.
Jos vielä palataan siihen, -
että lapset olivat aika nuoria, kun tämä syöpä havaittiin. - Kyllä.
Joo, näin on. Vaimo rukoili, että hän saisi 10 vuotta jatkoaikaa -
ja minä olin sitä mieltä, että rukoillaan täyttä parantumista.
Alussa vaikuttikin, että hän paranee.
Lapset olivat niin nuoria, että hän oli rukoillut, -
että 10 vuoden päästä olisivat valmiimpia maailmalle lähtemään.
Minulla oli tyttö ja poika. Tyttö oli syntynyt -67 ja poika -76.
9 vuoden väli oli siinä. - Joo.
Toisin kävi.
1997 vuoden lopulla -
joulukuussa Irja joutui sairaalaan ja sille reissulle hän jäi. - Joo.
Seuraavan vuoden alussa hän sitten menehtyi.
Sitten totesimme, että 10 vuotta oli kulunut.
Eli vaimosi rukouksen mukaan oli mennyt, niin kuin hän oli pyytänyt.
Herra oli tässäkin kohtaa armollinen, -
että antoi sinulle myöhemmin uuden vaimon.
Kyllä. Minä tiesin Marjatta Karimaan Nummelan helluntaiseurakunnasta -
mutta kun hän oli lähetystyössä, emme olleet perheenä tavanneet.
Vaimoni oli hänelle kirjoittanut, koska arvosti häntä.
Marjatta oli ollut leskenä pitkään.
Hänen miehensä menehtyi mutta sai tulla uskoon kuolinhetkellä.
Se oli positiivinen asia murheen keskellä.
Sitten Herra johdatti tiemme yhteen.
Marjatta oli ollut 8 vuotta Turkissa ja opiskellut Turkin kielen.
Hänellä oli kielipohjaa jo muutenkin työnsä puolesta.
Hän oli lähtenyt leskeneläkkeen varassa kutsumuksensa maahan.
Smyrnassa -
eli Izmirissä hän oli kansainvälisessä seurakunnassa. - Aivan.
Pastoripariskunta on siellä vieläkin. - Kyllä.
Kun hän meni sinne oli vuosi 1990. - Joo.
Uskollisia ihmisiä löytyy. - Joo.
Olitte molemmat pitkään uskossa olleita, jotka Jumala johdatti yhteen.
Olette saaneet nauttia siitä jo kuitenkin vajaat 20 vuotta. - Yli 20 v.
Minäkin olen saanut Turkin ohelle, maana ei vaatteena.
Olemme käyneet Turkissa noin 2 kertaa vuodessa.
Nyt kun ikää tulee lisää niin käyntikertojen määrä säilyy entisenä -
mutta aika lyhenee. Mehän olimme joskus 7 kk yhteen menoon.
Minulla oli niin hyviä työnantajia.
Palvelin eri lentokouluissa mm. Patrialla.
Siellä toimitusjohtaja ymmärsi hyvin tätä minun asiaa.
Olin freelanceopettajana siellä, lähinnä mittarikouluttajana.
Sitten aina sovittiin, että on sellainen aika, että sopiiko lähteä.
Hän sanoi, että sopii mutta muista tulla takaisin, tarvitsemme sinua.
Se tuntui hyvältä. Koetin tehdä aina työni mahdollisimman hyvin.
Sellaista se elämä oli. Suolarahaa hankittiin vähän sivusta, -
että saatiin kouluttaa lähetyslentäjiä. - Aivan.
Sinä olet laskenut, kuinka paljon olet lentänyt, ollut ilmassa.
Siihen viimeiseen hetkeen asti.
Se oli valtavan iso luku. Voitko kertoa siitä? - Joo.
Läksin ensimmäisen kerran lentoon -
Malmin kiitotieltä yksi kahdeksan vuonna -64. - Joo.
Laskeuduin 43 vuotta 4 kuukautta myöhemmin samalle kiitotielle.
Sen laskun numero oli 13 805. laskeutuminen.
Siihen päättyi homma. Meille oli järjestetty hieno vastaanotto, -
kun rullattiin asematasolle. Paloauto vesitykillä ruiskutti kaaren, -
jonka läpi me rullattiin ja se oli minun viimeinen ammattitason suoritus.
On se valtava määrä, kun on yhtä monta nousua vielä -
ja monenlaista ilmassa on ollut. Ei ole mitään onnettomuuksia ja muita tullut.
Pieniä ollut mutta Herra on varjellut. Ne kuuluvat luontaisetuna hommiin.
Kyllä, koska säät vaihtelevat ja muut sellaiset.
Kyllä, vaikka lentoihin valmistaudutaan todella hyvin ja huolella.
Siitä huolimatta olen esim. Fougalla ollut 2 kertaa -
niin jäätävissä olosuhteissa.
Siitä huolimatta joutunut tällaisiin, että Herra on varjellut.
Aivan. Se jäätyminen onkin varmaan yksi ilmailun suuri kysymys.
Kyllä näin on ja kaikkiin asioihin pitää valmistautua hyvin.
Nyt on suurin piirtein reilu minuutti aikaa. Sinulla on jokin sellainen, -
jonka haluat katsojille antaa ikään kuin keskeisenä eväänä -
Jumalan valtakunnan näkökulmasta.
Me lentäjäporukka luetaan yleensä Flight manuaalia -
mutta löysin vuonna -63 elämän käsikirjan. Life manuaalin.
Täällä sanotaan evankeliumi Johanneksen mukaan 3:16, -
joka on kulunut mutta yhä tuore ja voimassa. "Sillä niin on Jumala -
maailmaa rakastanut, että hän antoi ainokaisen Poikansa, ettei yksikään, -
joka häneen uskoo, hukkuisi, vaan hänellä olisi iankaikkinen elämä."
Siinä on evästä. Jumalan johdatuksen koemme elämässä usein jälkikäteen -
mutta Herra on kanssamme, kun pidämme Hänen kädestään kiinni.
Tämä on todella sitä -
ydintä ihmiselämässä, joka antaa ihmiselle tarkoituksen ja toivon.
Kiitos Martti Siippola, että olit tämän puoli tuntia tässä.
Minusta me saimme aika paljon esille mutta vielä paljon jäi sinne, -
jota ehkä muissa yhteyksissä voidaan vielä käydä läpi. Kiitos sinulle.
Herra siunatkoon sinua ja perhettäsi. - Kiitos samoin sinua ja tätä työtä.
Kuljetaan eteenpäin liput liehuen.
Aamen. - Aamen.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola