Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani on pastori Jukka Laamanen. Tervetuloa.
Kiitos.
Olet tullut Joensuusta tänne Helsinkiin.
Tavanmukaisesti kysyn kaikilta vierailta nuoruudesta, lapsuudesta -
ja minkälaiseen kotiin on syntynyt ja varhaiskasvatuksesta.
Olen syntynyt hyvin tavalliseen suomalaiseen perheeseen.
Isä, äiti, kaksi kohtuu villiä poikaa.
Meidän koti ei ollut millään tavalla uskovainen koti.
Semmoinen normi kristitty koti. Käytiin joulukirkossa.
Minut yritettiin laittaa lapsena pyhäkouluun mutta olin liian villi.
Opin uskomaan Jumalaan itsestäänselvyytenä -
mutta en mikään uskovainen ollut.
Mitenkäs sitten, kun aloit lähestyä teini-ikää?
Siinä alkoi sellainen vuosikymmen, siitä eteenpäin, -
jossa tapahtui tosi paljon. Miten se teini-ikä alkoi?
Siinä tapahtui paljon.
Olen sitä ikäluokkaa, joka kävi kansakoulun ja sitten oppikoulun.
Oppikoulussa, sinä vuonna kun piti mennä kesällä rippikoululeirille, -
edeltävänä vuonna, meidän koulun aamuhartauksia tuli pitämään -
joitakin rinnakkaisluokkien oppilaita. He kertoivat tulleensa uskoon.
He lauloivat ja minulla oli vähän ristiriitaisia ajatuksia, -
että "Mitä tää nyt oikein on?" ja yhtä aikaa kunnioitin.
Ajattelin, ettei siinä ole minulle mitään. Se on noille tytöille ok, -
mutta ei mun tyyppiselle kaverille.
Se herätti kiinnostuksen kuitenkin ottaa tarkemmin selvää.
Kun rippikouluun piti mennä, niin se oli aika, -
milloin löysin omaan elämääni vastauksia.
Yhtä aikaa urheilu oli todella vahva osa mun elämää.
Oliko silloin 70-luvun puolivälissä valtakunnassa -
erityinen nuorisoherätys? - Joo.
1972-74 nuorisoherätys oli kaikken vahvimmillaan.
Olen syntynyt ja kasvanut Varkauden kaupungissa.
Siellä meidän koulussa, esimerkiksi, parhaimmillaan, -
600-700 oppilaan koulussa, 100 nuorta on uskossa, -
jokaikinen välitunti kokoontui rukoilemaan. Oli 11 rukouspiiriä.
Ihmeellistä. - Se oli ihmeellistä.
Ei tänä päivänä taida löytyä sellaista. - Valitettavasti ei.
Ehkä mekin mentiin vähän yli mutta into oli valtava.
Se johdatti sinun elämää monella tavalla. Viittasit äsken jo urheiluun.
Jalkapallo tuli sinulle tärkeäksi urheilulajiksi.
Ne meni ihan yhtä aikaa.
15-vuotiaana, vähän ennen rippikoulua, -
minut valittiin 15-vuotiaiden maajoukkuerinkiin.
Se tarkoitti harjoituksia ja matkoja. Se oli mun elämän isoin juttu.
Samaan aikaan koin, että Jumala kutsuu minua puoleensa.
Minua pelotti, että Jumala ottaa sen jalkapallon pois.
Kyllä. Tuossa pöydällä, katsojat nyt näkevät kaksi erityistä, -
joista pienempi on se hopeamitali, -
jonka sait alle 18-vuotiaiden EM-kisoista.
Kerrotko vähän, mitä siinä tapahtui ja miten te voittitte.
Se oli kaikille yllätys, myös meille itsellemme.
Yleensä pääsy EM-kisoihin, jotka pelattiin Sveitsissä vuonna -75.
Suomen palloliitto ei ollut varannut meille rahaa -
kuin ensimmäistä viikkoa varten, -
koska ei kukaan odottanut, että me mennään jatkoon.
Yksi peli voitettiin alkusarjassa, kaksi pelattiin tasan, -
niin me oltiinkin yhtäkkiä kaikkein kovimmasta lohkosta jatkossa.
Siihen aikaan pelasi molemmat Saksat ja Neuvostoliitto.
Siinä oli yksi väliottelu ja se voitettiin ja huomattiin, -
että me ollaankin loppuottelussa Englannin ammattilaisia vastaan.
Se meni jännäksi.
Siinä vaiheessa suomalainen urheileva yleisö seurasi -
todella kiinnostuneina, mitä tapahtuu, mikä tää poikien joukkue on.
Olimme kaikki yllättyneitä menestyksestä.
Meillä oli hyvä joukkue. Ja nimen- omaan joukkueena aivan erinominen.
Ja sitten se loppuottelu; mentiin jatkoajalle.
Oli 0-0, ja siihen aikaan, niillä säännöillä, -
voitto tuli ensimmäisestä maalista, kultainen maali -säännön mukaan.
Englantilaiset sai pallon kerran maaliin ja siihen se päättyi.
Me oltiin lähellä voittoa. - Olitte sankareita Suomeen tullessa.
Joo. Me ei edes tiedetty, miten suuria sankareita.
Joukkueenjohtajat eivät antaneet meidän lukea suomalaisia lehtiä, -
ettei se mene päähän. Keskityttiin vain pelaamiseen.
Tänne tullessa nähtiin lehdet ja mitä ne kirjoittaa.
Tuosta voisi ajatella, että olisit jatkanut -
seuraavat 10 vuotta jalkapalloa mutta näin ei tapahtunut.
Jumalan kutsu varmistui. Ymmärsin, että olisin lähdössä lähetystyöhön, -
Jumalan valtakunnan työhön.
Se oli sen verran voimakas, että kun sain ylioppilastutkinnon tehtyä, -
ja armeijan käytyä pois alta, niin en muualle enää pyrkinytkään.
Urheilu oli rakas, mutta ei enää niin rakas kuin ennen.
Jumala antoi haasteen.
Jalkapallostahan puhutaan, että se on "kuningas jalkapallo".
Kun Jeesus on ainoa kuningas, niin valinta piti tehdä, ketä seuraan.
Jumala johti niin, että jalkapallo vähitellen jäi.
Sitten lähdin kaikin tavoin Häntä seuraamaan.
Vaikka lukio aikana jouduit paljon matkustamaan ja -
käyttämään aikaa urheiluun, niin siitä huolimatta -
valmistuit huippupapereilla ylioppilaaksi.
Ilmeisesti vanhempien odotus oli, että olisit vähintään tohtoritasolle edennyt.
Mun vanhemmat on ikäluokkaa, jolla ei ole ollut mahdollisuutta opiskella.
Tottakai he halusivat lapsilleen paremmat elämän eväät.
Äitini on halunnut näihin päiviin asti, että minusta olisi tullut lääkäri.
Pikkuhiljaa on hyväksynyt, ettei kuitenkaan tule.
Sen uran laitoin syrjään.
Olisi minulla ollut mahdollisuus isän ja äidin liikkeessä jatkaa.
Heillä oli autokoulu? - Hyvin menestyvä autokoulu yritys.
Minun lahjat opettamiseen olisi tullut käyttöön mutta laitoin sen syrjään.
Sitten avioiduitkin aika nuorena, vähän yli kaksikymppisenä.
Joo. Pikkusen vailla 21-vuotiaana.
Sitten teit vaimosi kanssa päätöksen lähteä Raamattukouluun.
Meidän molempien kutsumus oli selvä.
Itseasiassa ystävien hyvästä neuvosta mentiin naimisiin -
viisi päivää ennen kun mentiin raamattukouluun.
Se oli hyvä ratkaisu. -Missä olitte raamattukoulussa?
Olimme Englannissa. Se oli itsenäinen helluntaipohjainen raamattukoulu.
Sen lisäksi, että englanninkieli on ollut sinulle luontaista, -
siellä opit Raamattua englanniksi ja kieli vahvistui.
Se on tärkeä osa, nyt kun katsoo taaksepäin, tärkeä osa johdatusta.
Sen lisäksi, että olet pastori, -
olet ollut hyvin paljon merkittävien ulkomaisten puhujien tulkkina.
Se on aika erikoista. Tie johdattui sinne askel askeleelta.
Aikamoisia kokemuksia on ollut heidän kanssaan liikkumisesta, -
hyvin antoisia mutta myös tiukkoja paikkojakin.
Kerropa siitä. Minäkin olen seurannut niitä.
Monella julistajalla on niin suuri into puhua, -
että ikään kuin tulkille ei tarvitsisi jättää sekuntiakaan.
Olet joutunut taistelemaan siinä. Miten ylimalkaan?
Eihän järjellä niitä lauseita voi rakentaa.
Se on totta. Mun ymmärrys asiasta on, että siellä pohjalla on luontaista -
lahjakkuutta ja kielen ymmärtämistä.
Siinä mennään sellaiselle tasolle, että minäkin tietoisesti rukoilen, -
"Pyhä Henki, haluan olla saman voitelun alla kuin puhuja on.
Että voisimme olla yksi ja palvella Häntä ja kuulijakuntaa hyvin."
Se on melkein yliluonnollinen operaatio.
Siinä ei ole aikaa miettiä, mitä sanoo vaan sanat tulee suusta.
Kyllä se on hirmu tärkeää, että on olemassa tulkkeja, -
jotka pystyy tulkitsemaan siinä vauhdissa -
ja me suomalaiset ymmärretään, mitä puhuja sanoo.
Siinä on pakko heittäytyä ja löytää rytmi.
Puhujan kanssa rytmiä haetaan, -
että puhujakin tietää kuinka kauan kestää.
Välillä on opettelemista. Välillä on pitänyt tarttua puhujaa kädestä -
ja sanoa "Odota hetki". Sitten on tietysti naurettu.
Joskus kun sä joudut ottamaan tietyn puhujan ottaman Raamatun paikan, -
sun täytyy hakea se aika nopeasti. - Joo.
Oma Raamatun tuntemus auttaa siinä.
Jos puhujan kanssa ei olla ollenkaan käyty niitä läpi, -
niin tehdä se nopeasti, siinä tapahtuu aika monta asiaa yhtä aikaa.
Ne on jänniä paikkoja. Herra on niissä auttanut.
Mennään sinun pastori elämääsi.
Olet yli 30 vuotta ollut Joensuussa, eikö niin? - Joo, 34 vuotta elokuussa.
Käytkö läpi tätä. Se on pitkä rupeama.
Mitä on tapahtunut? Mitä valintoja olet tehnyt sinä aikana? Mitä olet nähnyt?
Kun me tultiin raamattukoulusta takaisin Suomeen, tulimme Lahteen.
Olin melkein viisi vuotta -
Lahden vapaaseurakunnassa nuorisotyöntekijänä.
Sitten tuli kutsu Joensuuhun nuorisotyöhön.
Hyvä ystäväni oli silloin seurakunnan pastori, Keijo Piironen.
Hän yllättäin kuoli noin puolitoista vuotta siitä, kun olimme tulleet sinne.
Se oli todella rajua. 42-vuotias mies yllättäin menehtyy aivokuumeeseen.
Seurakunta rukoilee, suomalaiset rukoilee, -
hän on hyvin tunnettu ja pidetty, ja Jumala kuitenkin siirtää hänet pois.
Se oli sama vuosi, -87, kun valmis- tauduttiin Billy Grahamin missioon.
Muistan kun oltiin Kouvolassa Puhjonrannassa -
kouluttaja koulutuksessa, joka oli intensiivinen koulutus, -
mutta väliajoilla menin kävelemään yksin ulos -
ja koin, että Jumala puhuu siitä, että Keijo lähtee pois -
ja seurakunta tulee valitsemaan minua.
En ymmärtänyt, että puhutaan Keijon kuolemasta.
Sain hyvin selkeät ohjeet, mitä tehdä ja mitä ei.
Kun Keijo kutsuttiin taivaan kotiin, tiesin mitä tulee tapahtumaan.
Seurakunta valitsee, ei ketään muuta saanut, olin viimeinen jota kysyttiin.
Mutta tiesin, että siinä käy niin, koska Jumala oli siitä puhunut.
Se oli ensimmäiset kymmenen vuotta seurakunnanjohtajana, -
jolloin oli paljon opettelemista.
Ensin tuntui, että kunhan tässä jotenkin pärjätään -
seurakunnan keskellä, joka on traumattisen menetyksen kokenut.
Pyhän Hengen toiminta sinä aikana vahvistui seurakunnassa.
Minulla oli pohjaa raamattukoulusta.
Punaisena lankana on ollut, että on oppinut yhä enemmän -
tuntemaan Häntä ja toimimaan Pyhän Hengen kanssa, -
ja myös seurakunnassa mennään eteenpäin.
Siinä vaiheessa tuli, mitä tänään on, -
Jumalan ylistäminen, mikä oli silloin uutta.
Ylistysryhmän kanssa matkustettiin ympäri Suomen ja opetettiin ylistystä.
Sitten tullaan vuosiin -94-95, jolloin oli Toronton herätys, -
tai nauruherätys, Isän siunaus, johon pääsin sisälle.
Siinä oli hyvin olennaisena osana yhteys Englantiin, Lontooseen, -
Kensington Temple seurakuntaan ja heidän johtavaan pastoriin, -
Colin Dyehin, jonka kanssa on muodostunut syvä ystävyys.
Viittasit Torotolaisuuteen, niin se on yksi tällainen -
punainen vaate joillekin ristikunnan edustajille.
Niin tuntuu olevan tänäkin päivänä. Kyllä minä sitä osittain ymmärrän.
Itse on saanut sen verran olla siellä sisällä...
Itse asiassa -94 Colin Dye kutsui ryhmän suomalaisia Lontooseen.
Me oltiin Roneyn seminaarissa ja konferenssissa mukana.
Silloin oli ensimmäisiä juopumisia Pyhän Hengen voimasta.
-95 oli jo mylläkkää Suomessa.
Vapaakirkon kesäjuhlat Joensuussa muodostui vedenjakajaksi.
Pastori Colin Dye oli toinen pää- puhujista ja Kalevi Lehtinen oli toinen.
Joku sanoi, että Kalevi julistaa evankeliumia -
ja Colin Dye parantaa sairaita.
Kumpaakin tapahtui, toki Jeesus tekee molemmat.
Entistä enemmän uskalletaan heittäytyä ja kouluttaa toisia -
toimimaan Pyhän Hengen kanssa, myöskin seurakunta tasolla.
Olen jotenkin ajatellut mielessäni, voit kommentoida sitä, -
mieleeni tulee, että moni herätys, kuten Toronton herätys, -
varmasti on Jumalan synnyttämää -
mutta missä on elävä Jumala, sinne tulee myös elävä saatana.
Se rupee hämmentämään ja aletaan raportoimaan vihollisen töistä.
Siitä tulee pelko. Onko näin?
Näin on. Sitten on vielä ihmillinen elementti, -
että miten reagoimme Pyhän Hengen työhön.
Jeesushan sanoo, että vehnä ja luste kasvaa yhtä aikaa.
Jumala osaa ne erottaa. Missä on Henkeä, liha asettuu aina vastaan.
Ei siinä ole mitään outoa. Jos tutustuu herätyksen historiaan, -
ei se suinkaa ole, että kaikki kohdallan, vaan se on sotatanner.
Sinä perustit Cityseurakunnan Joensuuhun tämän jälkimainingeissa.
Joo. Meillä oli seurakunnassa suunnitelma, vapaaseurakunnassa, -
että kesäjuhlien jälkeen sinne istutetaan uusi vapaaseurakunta, -
tytärseurakunta uutta sukupolvea varten, joka tulee kesäjuhlilla uskoon.
Siellähän tuli satoja ihmisiä uskoon.
Seurakunta tekikin päätöksen olla perustamatta, -
oli muunlainen tapa toimia siinä. Näköjään se oli Jumalan suunnitelma.
En koskaan ajatellut, että minä itse lähtisin perustaamaan seurakuntaa.
Kunnes sen syksyn aikana se valkeni, että Jumala irrottaa -
aikaisemmasta tehtävästä ja kutsuu uuden seurakunnan istuttamiseen.
Niin vuonna -96, vuoden alusta, aloitettiin Cityseurakunnan kanssa.
Oliko siinä kymmenen vuotta väliä, kun palasitte alkutilanteeseen?
Itse asiassa siihen meni 20 vuotta.
Sitten Jumala ohjasi, että nämä kaksi seurakuntaa fuusioidaan.
Melkoisia neuvotteluja käytiin välillä -
ja mielenkiitoisesti kutsuhan tuli vapaaseurakunnan taholta.
Siellä nuoret aikuiset oli rukoillut ja miettinyt -
ja sitä lähdettiin viemään eteenpäin. Ensimmäiset neuvottelut tyrehtyi -
mutta jatkoneuvottelut johti seurakuntien fuusioitumiseen.
Olet tässä puhunut Pyhästä Hengestä.
Ennen ohjelmaa keskustellessamme minulle tuli käsitys, -
että juuri Pyhä Henki on palvelutyössäsi hyvin keskeinen.
Kyllä Pyhä Hengen tunteminen.
Seurakunnassa opetan myös, että uskoontulon jälkeen -
kaikkein tärkein asia on oppia tuntemaan Pyhä Henki -
ja toimia Hänen kanssaan. Se on tietysti laaja kenttä.
Oppia tunnistamaan Hänen äänensä, Hänen johdatuksensa, -
ja myöskin toimimaan erilaisissa lahjoissa.
Ei ainoastaan tietää tietopuolisesti vaikka armolahjoista -
vaan se on oma oppimispolkunsa vaikkapa profetaalisissa lahjoissa.
Tietää mitä tehdä tiedon sanoilla, mitkä Jumala on antanut -
ja onko ne Jumalalta tulleita, ja miten tuoda profetianlahjaa esille.
Miten rukoilla sairaitten puolesta.
Mutta kyllä, Pyhän Hengen kanssa toimiminen -
on kaiken elävän kristillisyyden keskiössä.
Sen tunnistaminen parantuu mitä enemmän tuntee Jumalan Sanaa.
Se on vahva pohja. Sitä kautta kaikki peilaantuu.
Ei Pyhä Henki koskaan puhu mitään mikä olisi vastoin Jumalan Sanaa.
Miten kuvaisit viimeistä kymmentä vuotta?
Sen aikaako olette olleet yhdessä?
Tässä on ollut reilu neljä vuotta.
Miten koet kahden yhdistyneen seurakunnan toiminnan?
Alkuun oli aika paljon jännitteitä.
Kaikki ei ole vieläkään purkautunut, koska City seurakunta tunnettiin -
hyvinkin karismaattisena seurakuntana.
Joittenkin mielestä oli menty joissakin äärimmäisyyksiin, -
esim. Pyhän Hengen kokemisessa -
ja ilmiöt oli monena vuonna ihan jatkuvaa siellä.
Oli monenlaista ennakkoluuloa.
Fuusioitumisen myötä pitää löytää luottamus jälleen.
Siellä on hyvä Vapaaseurakunta olemassa ja myöskin avoin, -
ainakin joissakin suhteissa, jonkinlaiselle karismaattisuudelle.
Ehkä miedommalle muodolle, mikä tulee New Wine -liikeen pohjalta.
On ollut paljon luottamuksen hakemista ja eteenpäin katsomista.
Pyrkiä tuomaan seurakuntaa vahvemmin yhteen.
Jos ajattelet sekulaaria, maallistuvaa Suomea -
ja eurooppaa, joka on ollut tausta viitekehikkona, -
evoluutiota opetetaan ja kaikki muita, -
niin onko seurakunnalla haastavampi tehtävä tässä työssä taistella, -
vai miten se menee?
Minä näen siinä oikeastaan kahdet raiteet. Yhtäältä se on haastavampaa.
Suuri valhe eli evoluutio on ostettu totuutena.
Sen myötähän romutetaan paljon.
Se vie ihmisiltä pohjaa uskoa Jumalan sanan luotettavuuteen.
Myöskin siihen lähtökohtaan, että ihminen on syntinen -
ja tarvitsee Jeesusta. Ilman lankeemusta ei tarvita Jeesustakaan.
Se on yhtäältä näin. Itsekkyys ja itselle eläminen, -
nämä tendenssit näkyvät seurakunnassakin.
Toisaalta teknistyvä maailma avaa yhä enemmän uusia mahdollisuuksia.
Puhun tällä hetkellä enemmän siitä, -
että meidän seurakunta on monen talentin seurakunta.
Jumala on avannut meille ovia ja mahdollisuuksia, antanut lahjoja -
ja kaikin tavoin Hänen kutsumuksensa on iso.
Kyse on siitä otammeko haltuun ja menemmekö rohkeasti ovista sisään.
Voisitko kertoa esimerkkejä, -
mitä välineitä ja metodeita on, jotka ovat uusia tässä ajassa?
Sosiaalisen median maailma on yksi sellainen, vaikuttaminen siellä.
Tietysti nämä puitteet täällä, että meillä on kristillinen TV-asema.
Voimme tehdä ohjelmia ja sen kautta tavoittaa satojatuhansia suomalaisia.
Onhan se uutta siihen mistä lähdettiin. Nämä nyt esimerkkeinä.
Vielä palaisin tähän Pyhään Henkeen.
Sinulla on ollut paljon tässä matkan varrella -
juttuja, jotka ovat erikoisesti olleet vanhoja Pyhän Hengen osoituksia.
Yksi sellainen oli vuonna -95, jolloin Jyväskylässä järjestetttin -
olikohan se Toronton siunaus niminen konferenssi.
Marc Dupont oli pääpuhujana ja meidän ylistysryhmä johti ylistystä.
Se on ehkä ensimmäinen suuri aalto, milloin useampi tuhat ihmistä -
kokee vahvasti Pyhän Hengen läsnäolon ja kosketuksen.
Siellä kesken ylistyksen Pyhä Henki kohtasi minua.
Jäin lavalle makaamaan ja itkin hillittömästi.
Toinen osa aivoja sanoi, että "Varo kyyneleitä, saat sähköiskun".
Toinen kokee Jumalan syvää rakkautta, -
kun Hän kertoo minulle, siihen asti suorittajalle, -
joka on pyrkinyt hakemaan omalla yrittämisellä hyväksyntää, -
Hän kertoo "Jukka, rakastin sitä päivää, jona sinä synnyt".
Olemiseni Isän rakastamana lapsena -
tuli vahvasti Pyhän Hengen työn kautta koettavaksi.
Juuri tämä, että meillä on, miten sen sanoisin, lapsuudesta asti, -
että meidän pitää aina jotain tehdä, jotta me saamme.
On vaikea ymmärtää, että Jumala antaa meille lahjan.
Rakkaus on kuin aurinko ja antaa kokoajan.
Hän on uskollinen vaikka me emme ole.
Ja siihen mun urheilutausta. Koin, että olen hyväksytty, kun menestyn.
Kun teen koulussa hyvää tulosta, olen hyväksytty.
Seurakunnassa kun ihmisiä tulee uskoon, olen hyväksytty.
Jumala kertoi rakastavansa minua sellaisena kuin olen.
Nyt Jukka pyytäisi sinua sanomaan katsojille, -
mitä Pyhä Henki juuri nyt sanottavaksesi antaa. Ole hyvä.
Vahvasti koen sitä, että haluan rohkaista ihan jokaista meistä -
omassa elämänpiirissä, on se työpaikka, koti tai naapuristo, -
elämään rohkeasti Jeesukselle.
Liputtamaan hyvin rohkein värein, -
että on valtava etuoikeus tuntea Jeesus.
Ja pyrkiä avaamaan keskustelua, -
ja elämään sillä tavalla, että ihmiset kysyy, -
mikä se voima ja vaikutus meissä on.
Olla tänä aikana rohkeita Kristuksen todistajia.
Jumala on lähettänyt meidät Hänen lähettiläinään kaikkialle maailmaan.
Ajattelen, että Suomenkin kansalla, meillä kaikilla on rakkauden vaje, -
ja se johtuu siitä, ettemme ehkä ole saaneet rakkautta lapsena, -
jopa kohdusta lähtien, -
ja nyt täytyisi löytää, mistä se rakkaus tulee, saada yhteys -
Kaikkivaltiaaseen pyhään Jumalaan.
Kiitos tästä puolituntisesta, mitä olemme saaneet keskustella -
ja Herra siunatkoon Joensuun kristillistä opetusta ja toimintaa, -
ja sinun palvelutyötäsi Vapaaseurakunnassa.
Tulkoon Pyhä Henki todelliseksi monen ihmisen kohdalla. - Aamen.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: A. Eskola