ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu seekordne külaline on pastor Jukka Laamanen.
Tere tulemast! - Tänan!
Sa tulid siia Joensuust.
Vastavalt meie tavadele
küsin ma me külaliselt tavaliselt tema lapsepõlve ja nooruse kohta.
Millises kodus sa sündisid ja kuidas möödus su lapsepõlv?
Ma sündisin täitsa tavalises Soome peres.
Meil oli isa, ema ja 2 poissi.
Meil polnud usklike kodu,
aga samas siiski nii palju kristlik, et käisime jõulude ajal kirikus.
Mind püüti panna ka pühapäevakooli, aga ma olin liiga metsik selle jaoks.
Nii õppisin uskuma Jumalat kuidagi loomuikul moel,
kuigi usklik ma siiski polnud.
Lähenedes teismeeale
hakkas su elus toimuma igasuguseid asju.
Kuidas su teismeiga algas?
Selle aja jooksul juhtus väga palju asju.
Ma käisin põhikoolis ja peale seda keskkoolis.
Keskkooli aastal, kui pidin minema leerikooli laagrisse,
siis sellele eelneval aastal
pidasid mu paralleelklassi õpilased koolis hardushetki.
Nad ütlesid, et nad olid saanud usklikeks.
Nad laulsid.
Kogesin vastakaid tundeid, mõeldes: "Mida see kõik peab tähendama?"
Aga samas ma austasin seda.
Mõtlesin: "See pole küll minu jaoks.
See on nende tüdrukute, aga mitte minusuguse poisi jaoks."
Aga samas äratas see minus siiski huvi
sellest kõigest rohkem teada saada
ja nii tuligi minna sinna leerikooli.
See oli see aeg, kui leidsin vastused oma elu küsimustele.
Mingil ajal oli mu elus esikohal sport.
70'ndate keskel oli Soomes just noorte seas väga suur ärkamine.
Jah. Kõige tugevam oli noorsoo ärkamine 1972-1974. a.
Ma sündisin ja kasvasin üles Varkausi linnas.
Parimatel päevadel oli me koolis, kus õppis 600-700 noort,
100 usklikku noort.
Nad kogunesid igal vahetunnil palvetama.
Meil tegutses kooli õuel 11. palvegruppi.
Imeline! - See oli imeline!
Tänapäeval selliseid asju palju ei leia.
Kahjuks mitte.
Tookord ehk mindi ka pisut üle võlli, kuid tahe ja innukus oli meil tugev.
See juhtis su elu mitmel moel, aga nagu ka viitasid spordile,
siis su tähtsaimaks spordialaks sai jalgpall.
Umbes 15-aastaselt - just veidi enne leerikooli,
valiti 15-aastaste poiste seast ühine maakondade võistkond.
See tähendas treeninguid ja reise, mis kõik oli suur asi mu jaoks.
Samal ajal kogesin, kuidas Jumal kutsus mind enda poole,
aga mind hirmutas mõte, et Jumal võtab minult jalgpalli ära.
Vaatajad näevad siin laual kahte erinevat -
üht suuremat, teist väiksemat hõbemedalit,
mille sa said alla 18-aastaste Euroopa Meistrivõistlustel.
Mis seal juhtus ja kuidas te võitsite?
See oli kõigi jaoks üllatus. Seal hulgas meile endile.
Katsemängud Euroopa MM'ile peeti Šveitšis 1975. aastal.
Soome jalgpalliliit eraldas meile raha ainult esimese nädala jaoks.
Keegi ei oodanud, et me saame edasi.
Aga me võitsime ühe algussarja mängu,
kaks mängisime viiki
ja muud mängud õnnestusid ka selliselt,
et olime ühtäkki jõudnud kõige halvimalt positsioonilt edasi,
olles ühes pundis Ida- ja Lääne Saksamaaga
ning Nõukogude Liiduga.
Vahepeal oli veel üks vahevõistlus, mille ka me võitsime
ja korraga märkasime,
et olime lõppvõistlusel MM'i proffide vastu.
Seal läks põnevaks.
Soome spordihuvilised jälgisid teraselt, mis toimub,
mõeldes, kes see poiste võistkond on?
Me üllatasime kõiki oma mänguga, olles hea võistkond.
Me olime head just võistkonnana.
Lõppvõistluses tuli lisaaeg, kuna seis oli 0:0.
Tolle aja reeglite järgi, kes lõi esimese "kuldse" värava,
see ka võitis.
Inglased said esimese palli väravasse ja nii see mäng lõppes.
Kuid me olime võidule üsna lähedal.
Kuid olite te Soome tagasi tulles kangelased?
Jaa, kuigi me ise veel teadnudki, kui suured kangelased me olime.
Me võistkonna juhid olid targad -
nad ei lubanud meil üldse Soome lehti lugeda,
et see meile pähe ei lööks, vaid me keskenduks mängule.
Alles koju jõudes saime lugeda, mida lehed meist kõik kirjutasid.
Võiks ju mõelda,
et oleksid võinud jätkata jalgpallimängu veel 10 aastat,
aga nii siiski ei läinud.
Tuli Jumala kutse.
Sel ajal sain aru, et lähen misjonitööle
või ükskõik, kuhu Jumalariigi tööle.
See kutse oli nii palju tugev,
et kui ülikooli lõpetasin ja ka sõjavägi sai läbitud,
siis kuhugi mujale ma enam ei pürginudki.
Sport oli mulle kallis, aga mitte enam nii kallis, kui enne.
Jumal esitas mulle väljakutse.
Sest kui jalgpallist rääkida,
siis seda peetakse kõigi alade kuningaks.
Samas aga on ju Jeesus ainuke Kuningas.
Seetõttu tuli teha valik, keda ma järgima hakkan.
Jumal juhtis nii, et jalgpall jäi minust vähehaaval eemale.
Siis hakkasin täiega Jumalat järgima.
Sa reisisid gümnaasiumi ajal palju seoses spordiga
ja saavutasid ka üliõpilasena kõrgeid tulemusi.
Su vanemate ootus oli, et oleksid õppinud doktorini välja.
Mu vanemate nooruspõlv oli sel ajal, kus neil polnud võimalust õppida.
Loomulikult soovisid nad oma lastele paremat elu.
Ma saan neist hästi aru.
Ema tahe on tänaseni, et minust oleks võinud saada arst.
Aga tasapisi on ta aktsepteerinud tõsiasja,
et minust ei saanud arsti.
Selle ameti panin kõrvale.
Oleks mul olnud võimalus,
oleksin jätkanud vanema pojana isa ja ema ettevõttes.
Neil oli oma autokool?
Jaa, neil oli lõpus oma autokool,
kus oleksin saanud kasutada oma õpetamisandi,
aga ma panin selle ka kõrvale.
Sa abiellusid üsna noorelt, olles umbes 20-aastane.
Olin veidi peale 21-aastane.
Tegite koos naisega otsuse minna piiblikooli.
Meil mõlemal oli selge kutse.
Sõprade soovitusel abiellusime 5 päeva enne piiblikooli minekut.
See oli hea ja õige otsus.
Parem veel, kui oleksime seal olnud 2. aastat.
Kus te piiblikoolis käisite?
Me olime Inglismaal ühes iseseisvas nelipühi piiblikoolis.
Inglise keel oli sul iseenesest selge,
aga tänu ingliskeelsele õppele piiblikoolis
paranes su inglise keele oskus veelgi.
Kui tagasi vaadata, siis on väga tähtis osata inglise keelt.
Just seepärast oled sa lisaks pastoriametile
ka tõlgiks paljudele välismaistele jutlustajatele.
Jah. See tee viis mind selleni sammhaaval.
Mul on nendega ringi liikumisest väga meeldejäävaid kogemusi.
Need on olnud ühtaegu rikastavad, kui vahel ka mitte kõige toredamad.
Minagi olen neid kõnelejaid jälginud.
Paljud jutlustajad kohe tahavad rääkida
väga kiiresti ja ilma pausideta, et tõlgil pole võimalustki tõlkida.
Sa hakkasid selle vastu võitlema,
sest mõistusega oli võimatu neid lauseid korralikult tõlkida.
Minu arusaam asjast on see,
et kõige aluseks on muidugi loomulik keeleand
ja keelest aru saamine.
Kuid samas on ka oluline palvetada nagu isegi seda teen,
et oleks tahet olla sama võidmise sees milles kõneleja on;
et me oleksime üks ja teeniksime Jumalat.
Et kuulajaskond saaks tõlkest võimalikult hästi aru.
See on peaaegu üleloomulik operatsioon.
Seal pole mõtlemisaega, mida öelda.
Sõnad tulevad ise suust.
See on väga tähtis,
et on olemas sellised tõlgid, kes suudavad sellisel kiirusel tõlkida
ja et ka kuulajad saaksid aru, millest kõneleja räägib.
Sellele on vaja täiega pühenduda ja leida see õige rütm.
Kõnelejaga peab leidma ühise rütmi,
et ka kõneleja oskaks oma kõnet vastavalt seada.
Vahel tuleb kõnelejal käest kinni võtta ja öelda: "Pea hoogu!"
Siis ta vahel naerab
ja saab ka ise aru, et ta räägib liiga kiiresti.
Kui sa tõlgid mõnda kirjakohta, mida kõneleja tahab tsiteerida,
siis ka sina pead selle väga kiiresti üles leidma.
Jah. Siin aitab palju kaasa oma Piibli tundmine.
Sest kui kõnelejaga pole varem neid asju läbi käidud,
tuleb mitut asja korraga ja väga kiiresti teha.
Need on vähe pingelised hetked, kuid Jumal on siiski alati aidanud.
Läheme nüüd su pastori töö juurde.
Sa oled üle 30. aasta olnud Joensuus pastoriks.
Jah. Nüüd augustis saab 34. aastat.
Uurime seda aega.
Mis selle aja sees on toimunud ja milliseid valikuid oled teinud?
Mida oled selle aja sees näinud?
Me tulime piiblikoolist tagasi Soome, Lahtisse.
Ma olin umbes 5. aastat Lahti vabakoguduse noortetöö tegija.
Peale seda tuli kutse Joensuusse. Samuti noortetööle.
Mu hea sõber oli selle koguduse pastor.
Nimeks oli tal Keijo Piironen.
Ta suri ootamatult 1,5. aastat peale minu tulekut.
See oli väga karm ja kurb.
42-aastane mees suri ootamatult ajupõletikku.
Kogudus palvetas, paljud soomlased palvetasid.
Ta oli väga tuntud ja lugupeetud mees.
Kuid Jumal võttis ta ikkagi ära.
See oli 1987. aastal
ehk samal aastal, kui valmistusime Billy Grahami ürituseks Soomes.
Mäletan, et me olime siis Kouvolas ühel koolitajate koolitusel.
See oli väga intensiivne koolitus,
aga vaheaegadel ma käisin üksi jalutamas.
Kogesin, et Jumal rääkis mulle sellest, et Keijo läheb ära
ja seejärel valib kogudus mind pastoriks.
Ma ei saanud aru, et jutt käis Keijo surmast.
Sain selged juhised, mida teha ja mida mitte teha.
Juhtus see, et Keijo kutsutigi taevakoju
ja ma teadsin, mis juhtuma hakkab.
Kogudus hakkas omale uut pastorit valima.
Ma oli viimane, kellelt küsiti.
Ma teadsin, et nii läheb, sest Jumal oli mulle sellest rääkinud.
Ma olin umbes 10. aastat Joensuu vabakoguduse juht
ja õppisin selle ajaga ikka väga, väga palju.
Mõtlesin, kuidas kuidagigi pinnal püsida
ja selle ametiga hakkama saada.
Seda koguduse keskel,
kellel olid sellised traumaatilised kogemused.
Tol ajal tugevnes koguduses Püha Vaimu tegevus.
Mul oli selles piiblikoolist tugev põhi all.
Minu jaoks on läbivaks jooneks olnud
Jumalat aina rohkem ja rohkem koos Püha Vaimuga tundma õppida.
Ka koguduses tuleb edasi liikuda.
Tänapäeva tavaline ülistus oli tollal täitsa uus asi.
Me ülistusgrupp reisis mööda Soomet ja õpetas kogudustes ülistusest.
1994-1995 aastad on tuntud "Toronto naeruärkamise" poolest.
Ma puutusin ka sellega kokku.
Selle oluline osa oli kontakt Inglismaaga -
Londoni ja Kensingtoni koguduste ning pastor Coliniga,
kellega meil tekkis sügavam sõprus.
Sa rääkisid Toronto naeruärkamisest,
mis on osadele kristlaskonna esindajatele
kui punane rätik härjale.
Nii paistab olevat tänapäevalgi
ja ma saan sellest ka mingil määral aru.
Samas aga olen ise saanud olla kogu selle asja sees.
Meid, rühmajagu soomlasi, kutsuti 1994. aastal Londonisse.
Osalesime Rodney seminaridel ja konverentsidel.
Tollal esinesid esimesed Pühast Vaimust "purjus olemised".
1995. aastal oli sarnane asi Soomes.
Me Joensuu vabakiriku töötegijad olid seal veejagajateks.
Pastor Colin oli üks peakõnelejatest
ja Kalevi Lehtinen oli teine, kuulutades evangeeliumi.
Keegi ütles, et osad on ära jaotatud -
Kalevi kuulutab evangeeliumi ja Colin tervendab haigeid.
Mõlemad asjad ka toimusid,
kuigi eks Jeesus ju oli see, kes seda kõike tegi.
Ma julgen tegeleda selle asjaga endisest rohkem
ja samuti koolitada teisi,
et tegutseda koos Püha Vaimuga ja seda ka koguduse tasandil.
Mulle meenub, et mitmed ärkamised nagu ka Toronto ärkamine
on kindlasti saanud alguse Jumalast,
aga kus on elav Jumal, sinna tuleb ka elav saatan
ja hakkab seda kõike segama.
Siis hakatakse raporteerima hoopis saatana töödest
või sellest segust.
Ja sealt tekkivad kõik need hirmu. On nii?
Nii on.
Lisaks veel inimlik element,
kuidas me reageerime Püha Vaimu tööle.
Jeesus ütles, et nisu ja luste kasvavad koos.
Jumal oskab neid eraldada.
Ja kus on Jumala Vaim, seal vastas on ka lihalik loomus.
See on Piiblis kirjas. Selles pole iseenesest midagi imelikku
Kui tutvuda ärkamise ajalooga, siis seal pole üldsegi kõik omal kohal,
vaid see on rohkem kui sõjatanner.
Sa lõid just peale seda Joensuusse City Koguduse.
Meil oli vabakoguduses plaan
luua peale suvepühi uus vabakogudus.
Tahtsime luua tütarkoguduse uue põlvkonna jaoks,
kes nendel suvepidustustel usklikeks said.
Tollal sai mitusada inimest usklikuks,
aga siiski tehti otsus kogudust mitte luua.
Tegelikult oli see Jumala töö.
Ma ei mõelnud mitte kunagi, et hakkan kogudust looma,
kuni mulle sai tol sügisel selgeks,
et Jumal vabastab mu varasemast ülesandest
ja kutsub mind uue koguduse loomisele.
1996. aasta algusest alustasingi koos City Kogudusega.
Ja nüüd, 10. või rohkem aastat hiljem, jõudsite tagasi algse olukorra juurde.
Tegelikult kulus selleks 20. aastat.
Jumal juhtis selleni, et kaks kogudust ühendataks.
Käisid tõsised läbirääkimised
ja kutse selleks tuli vabakoguduse poolt.
Sealsed noored täiskasvanud palvetasid
ja mõtisklesid nende asjade üle.
Seda asja hakati edasi ajama,
kuigi esimesed läbirääkimised läksid luhta.
Samas järgmised läbirääkimised viisid juba koguduste ühinemiseni.
Sa rääkisid ka Pühast Vaimust.
Enne saadet sinuga vesteldes sain ma aru,
et Püha Vaim on su teenimistöös vägagi kesksel kohal.
Jah.
Ma õpetan koguduses, et peale usklikuks saamist
on teine tähtis ja praktiline asi Püha Vaimu tundma õppimine
ning õppimine, kuidas Temaga koos tegutseda.
Me põld on suur.
Õpime ära tundma Tema häält ja juhtimist.
Samuti tegutsema erinevate andidega
ja mitte vaid teadma armuandidest.
Seal on omaette õppetükk ka prohvetlike andide kohta,
et teada, mida teha Jumalalt saadud tunnetussõnadega
ja teada, kas need ikka on Jumalast?
Teada, millal ja kuidas tuleb prohvetlik and esile?
Kuidas palvetada haigete eest?
Püha Vaimuga koos tegutsemine on kristliku elu kõige kesksem punkt.
Selle äratundmine muutub aga sedavõrd paremaks,
mida paremini õpime tundma Piiblit.
See on tugev põhi,
millele saab tugevalt kõike muud ehitada.
Püha Vaim ei räägi kunagi midagi sellist,
mis oleks Jumala Sõnaga vastuolus.
Kuidas sa iseloomustaksid seda viimast kümmet aastat
või on see vähem olnud?
No tegelikult viimast nelja aastat.
Millisena sa selle kahe ühinenud koguduse tegevust näed?
Alguses oli seal palju pingeid, mis kõik pole veel kadunud.
City Kogudust tunti kui kohalikku väga karismaatilist kogudust,
kus osade meelest mindi vahel ka äärmusteni.
Püha Vaimu kogemine ja selle ilmingud
olid meil mitmeid aastaid jätkuvalt esil.
Samuti oli mitmesuguseid eelarvamusi.
Lisaks tuli koos ühinemisega saavutada ka usaldus.
Meil oli ju olemas hea vabakogudus,
mis oli avatud teatud karismaatilisusele.
Ehk selle veidi pehmemale voolule,
mis tuleb näiteks New Wine liikumisest.
Oli palju usalduse otsimist ja ettepoole vaatamist,
et kogudused saaksid koos ühtseks.
Mõeldes sekulaarsele, ilmalikustuvale Soomele ja Euroopale,
kes ka sama teed liigub.
Õpetatakse evolutsiooniteooriat ja muud sellist.
Kas kogudusel on suurem väljakutse võidelda?
Või kuidas see hakkab minema?
Ma näen selles kahte teed.
Üks tee on suurem väljakutse.
Suurt valet - evolutsiooni, on võetud tõe pähe.
Sellega lõhutakse paljusid asju.
See võtab inimestelt ära õige aluse - usu Jumala Sõna usaldusväärsusse.
Samuti ka selle, et inimene on patune ja vajab Jeesust.
Kui me poleks langenud, siis poleks ju Jeesust vajagi.
See on üks asi.
Lisaks veel isekus ja iseenesele elamine.
Ma näen neid asju ka koguduses.
Teisalt avab tehnikamaailm meile üha uusi ja uusi võimalusi.
Ütlen ikka, et me kogudus on mitmete talentide kogudus.
Jumal on avanud meile uksi ja andnud võimalusi ning ande.
Tema kutse on igatpidi suur.
Küsimus on selles, kas me haarame asjast kinni
ja liigume julgelt nendest ustest sisse, mis meile avatakse?
Too mõni näide. Mis vahendeid te praegu kasutate?
Me mõjutame inimesi sotsiaalmeedia kaudu.
Lisaks on meil kristlik TV, mille kaudu teeme saateid
ja puudutame igal nädalal sadu tuhandeid soomlasi.
See on uuem asi.
Tulles tagasi Püha Vaimu juurde,
siis sul on elutöö jooksul palju näiteid selle kohta,
kus Püha Vaim on erilisel moel mõjutanud.
Üks selline oli 1995. aastal.
Jyväskyläs korraldati
"Toronto õnnistuse" nimeline konverents.
Marc Dupont oli selle peakõneleja.
Me koguduse ülistusgrupp juhtis seal ülistust.
See oli vist esimene suur laine,
kus mitu tuhat inimest kogesid tugevalt
Püha Vaimu ligiolu ja puudutust.
Püha Vaim puudutas mind keset ülistust
ja ma jäin lavale lamama ning nutsin järelejätmatult.
Üks osa mu ajust hoiatas, et oleksin ettevaatlik,
et mitte saada pisarate kaudu elektrilööki.
Teine aju pool aga koges Jumala sügavat armastust.
Ta ütles mulle, kui omast jõust tegutsejale,
kes tahab kõike teha oma jõu ja tarkusega,
taotledes sellega heakskiitu:
"Jukka, ma armastan seda päeva, kui sa sündisid!"
Kogesin Püha Vaimu kaudu tugevalt, et olen Isa armastatud laps.
Me sisse on juba lapsepõlvest jäänud midagi sellist,
et peame millegi saamiseks midagi tegema.
Meil on raske mõista, et Jumal annab meile oma armuannid.
Armastus on nagu päike - see annab koguaeg.
Jumal on ustav, isegi kui meie ei ole ustavad.
Ka spordis aktsepteeriti mind siis, kui olin edukas.
Koolis kiideti mind siis, kui mul olid head õpitulemused.
Koguduses sain heakskiidu siis,
kui inimesed tulid kogudusse ja said usklikeks.
Aga Jumal ütles: "Ei Jukka.
Ma armastan sind sellisena nagu sa oled!"
Nüüd aga on aeg nii kaugel,
et palun sul öelda vaatajatele, mis su südamel on.
Tahaksin julgustada igat ühte meist tegutsema omas keskkonnas.
On see siis oma töökohas, kodus või elukohas -
elage julgelt Jeesusele!
Näidata kohe julgelt välja,
milline eesõigus meil on tunda Jeesust.
Püüdkem algatada vestlusi sel teemal,
et inimesed võiksid näha ja küsida selle väe ja mõju kohta, mis meis on.
Olgem julged Jeesuse tunnistajad,
kuna Jumal on läkitanud meid oma saadikutena kõikjale maailma.
Mõeldes Soome rahvale, siis meil kõigil on armastusest puudus.
See tuleneb sellest, et me pole kogenud armastust
kas oma lapsepõlves või isegi sünnist saati,
mistõttu peame nüüd leidma viise, kust seda armastust saada
ja leida ühendus kõikväelise Jumalaga.
Aitäh selle pooletunnise vestluse eest.
Jumal õnnistagu Joensuu kristlikku õpetust ja tegevust.
Samuti su tööd sealses vabakoguduses.
Saagu Püha Vaim reaalseks paljude inimeste jaoks.
Aamen. - Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 euri)
või annetada pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa