Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Arto Mikkola.
Tervetuloa. - Kiitos, mukava olla täällä.
Sinä tulit Jyväskylästä. Oletko siellä valtaosan elämästäsi asunutkin?
En suinkaan. Olen syntynyt Kymijoen rannalla nykyisessä Kouvolassa.
Sitten opiskelemaan lähdin Helsinkiin ja olin Etelä-Suomessa aika pitkään.
Imatran kautta tulin Jyväskylään -95. - Joo.
Parikymmentä vuotta ollut Jyväskylässä.
Olet opiskellut psykologiaa ja sillä työkentällä koko elämäsi työtä tehnyt -
mutta ennen kuin mennään opiskeluun ja aikuisena elämiseen, -
vielä lapsuudesta ja siihen liittyvää asiaa.
Ennen ohjelmaa keskustellessa totesimme, että se mitä tapahtuu -
hedelmöittyneen munasolun jälkeen ihmisen elämässä -
niin siitä elämä alkaa. Miten se alkoi sinulla?
Jos pääkohtia nostaisin esiin.
Ensinnäkin äiti joutui sairaalaan jo raskauden loppuajaksi.
Hänellä oli munuaistauti.
Selvisi sekin, että meitä on kaksi -
mutta minä olen se heikompi ja jostain syystä minä olen se joka jäi henkiin.
Juuri. - Siitä ne ongelmat vasta alkoivatkin, -
kun synnyin nykykielellä sanottuna uusperheeseen, -
jossa oli äitini, isäni -
ja kahden edellisen avioliiton lapsen, veljen ja sisaren, lisäksi -
myös edellisen vaimon äiti.
Tällainen tavallista erikoisempi anoppisysteemi.
Sen mukaan kun minulle on kerrottu, niin -
kyllä se on ollut hyvin ristiriitaista aikaa.
Luulenpa niin, että minulla on koko elämä mennyt siitä toipumiseen.
Tällainen eheytysprosessi on hallinnut sinun elämääsi.
No kyllä se on enemmän tai vähemmän tietoisesti näin ollut.
Vasta sen jälkeen kun tulin uskoon opiskelijaseurakunnassa Helsingissä, -
Kalevi Lehtisen seurakunnassa. Sitten aloin vasta ymmärtämään, -
että eheytymisen mahdollisuus ylipäätään on.
Tämän ohjelman yksi keskeinen asia on miten ihminen löytää Jeesuksen.
Viittasit jo tuohon. Voitko sitä tuoda hiukan enemmän esiin.
Kyllä toki.
Se oli kyllä iso käänne.
Joku toimittaja keksi tehdä minusta Sana lehteen kokosivun jutun, -
jossa oli naurava kuva ja otsikko oli: -
"Enpä olisi koskaan uskonut kirjoit- tavani tällaista tarinaa." - Aivan.
Kyllä se oli parempaa kuin saattoi uskoa todeksi.
Se oli niin iso käänne. - Miten se tapahtui?
Miten menit Kalevi Lehtistä kuulemaan?
Olitko käynyt jo aikaisemminkin vai oliko se sattumaa?
Näkisin sen aika pitkänä prosessina sinänsä.
Niinkin kaukaa, kun pienenä pyhäkoululaisena.
Oli postinkantaja, joka -
kieseillä hevosen kanssa jakoi postia Korialla, Oskari.
Hän oli niin tavattoman etevä pyhäkoulun opettaja -
vaikka oli aika rajoittunut ja vähän tyhmänä pidetty kansan mies.
Hän niin sydämellisesti laulatti meillä -
virttä 300 "Jeesuksen muisto ihana, on mieltä ilahduttava.
Se on makeampi mannaa ja hunajaa."
Tämä jäi mieleen. Rippikouluiässä, kun piti kirkossa käydä niin muistan, -
että oli kova kaipuu Jumalan puoleen.
Kirkon penkissä siinä vaiheessa, -
kun siihen aikaan oli oikein komento, että kumartakaa -
päänne ja ottakaa vastaan siunaus. Tein niin kuin käskettiin.
Ehkä se liittyi siihen, että 5-vuotiaana, -
kun Korian kirkko vihittiin, niin Mikkelin silloinen piispa -
Martti Simojoki siunasi minut siellä nukkuvana äitini syliin.
Hän oli rauhoittanut äitiäni sanomalla minulle, -
että tule vastakin kirkkoon nukkumaan.
Silloin et huonossa paikassa nuku.
Tällä tavalla se sitten -
pikkuhiljaa salatusti rakentui Jumalan puoleen pyrkiminen.
Siellä sitten opiskelija-asuntolan saunan lauteilla yksi innokas -
luonnontieteen opiskelijapoika sanoi, -
että sinun pitäisi lähteä Merikselle.
Menin sinne ja se oli menoa sitten, koska Kalevihan oli -
evankeliumin tarjoamisessa aika mestari.
Hän oli todella mestari ja tiedän, että Isännän pöydässä -ohjelmissa -
on ollut vieraanani ihmisiä, jotka ovat esimerkiksi sattumalta -
katsoneet TV7-kanavaa, jossa Kalevi Lehtinen on puhunut.
Se on vaikuttanut. Kyllä hän oli mies, josta voi sanoa, -
Jumalan valitsema evankelista.
Siinä imussa sitten oli heti koulutusmahdollisuus minulla.
Samaan aikaan kun opiskelin psykologiaa ja kasvatustiedettä niin -
tarjoutui mahdollisuus mennä kuuntelemaan Raamattuluentoja -
Helsingin Raamattukoululle, Töölönkatu 7. - Joo.
Siellä Risto Santalan, opetusneuvos Kerttu Vainikaisen -
ja sotarovasti Seppo Kankaan johdolla -
sain opetusta ihan koko Raamatusta.
Tällä tavalla aloin vähän käsittää -
mistä armossa ja Jumalan työssä on kysymys -
että mistä siinä on kysymys kautta aikojen.
Kyllä sait hyvät opetukset raamattukoulussa.
Siitä on erittäin paljon saanut kuulla positiivista.
Siellä on ollut hyvää raamatullista opetusta.
Näin voin sanoa, että Raamattu avautui ihan erityisen -
monipuolisena, rikkaana ja kiinnostavana.
Sanoit, että se oli vallankumous sinun elämässä määrätyllä tavalla. - Kyllä.
Iso asia sinun uskoontulo. - Kyllä se oli sellainen -
sanotaan vaikka onnenpotku Jumalan suunnitelmissa oli minulle varattu.
Sain isähahmoksi -
Kuopion helluntaiseurakunnan perustajan Viljam Uotisen, -
joka oli epäonnistunut lähetystyössä Burmassa oikein todella.
Syvään masennukseen joutui siellä ja niin hän sitten ilmeisesti -
ei ollut ihan huippusuosiossa Suomessa epäonnistumisen takia.
Lähti Amerikkaan ja opiskeli siellä luterilaiseksi papiksi. - Ok.
Saimme tutustua ja kun hän Amerikasta palasi, -
niin hän otti niin kuin omaksi pojakseen.
Viljamilla oli sellainen asia, jota minä pidän koko uskoni kulmakivenä.
Se minulle selvisi, että kun Jeesus sanoi, että se on täytetty Golgatalla.
Mitä se tarkoittaa? Meille kuuluva tuomio ja siitä -
seuraava rangaistus tuli loppuun suoritetuksi ristillä. - Aivan.
Uskovaisen ihmisen kielellä meidät vanhurskautettiin. - Joo.
Tämä perusta on sellainen johon voi aina jäädä, pudota, asettua.
Kaikki muu on sen varassa. - Joo.
Se oli todella tärkeä pohja, kun sinä sait tulla niin nuorena uskoon.
Joo. - Raamatussakin tuodaan esiin, että olisi tärkeätä, että ihminen -
pääsisi nuorena uskoon. Sä pääsit aika nuorena.
Minua onnisti. Viljam Uotinen sanoi, aina, että Artoa on onnistanut. - Kyllä.
Tulit ensin uskoon ja sitten valitsit sen mitä alat opiskelemaan.
Ei, se tapahtui sillä tavalla, että olin uskoon tullessani jo -
osa-aikaisena tutkimusapulaisena yliopistolla. - Ok.
Olin jo pari vuotta opiskellut. - Joo.
En tiedä, mutta opiskellessasi kuitenkin varmaan mietit, -
kun luit oppikirjoja ja opiskelit, -
että millä tavalla Raamattu sivuaa näitä asioita?
Se tuli ihan luonnostaan siihen siksi, koska kävin raamattukoulua samalla.
Nuorenahan ei päätä pakota, kun joku sai päähänsä, -
että minun pitäisi arvostella, olisikohan se ollut 500-sivuinen -
tai hirveän paksu kuitenkin, ehkä 350-sivuinen -
sairaalapastori Niilo Syvänteen kirja. "Sairas vai syyllinen." - Ok.
Minähän tietysti rohkeasti arvostelin vaikka en mitään ymmärtänyt. - Niin.
Kuitenkin se jostakin syystä kelpasi. - Ok.
Paljon jouduin miettimään. Lisää jouduin miettimään, kun -
sain Saksan Liittotasavallasta eli Länsi-Saksasta -
vuoden stipendin Heidelbergiin. - Ok.
Jatko-opintoihin ja se oli ennemmin tutustuminen saksalaiseen -
kulttuuriin ja psykologiaan.
Sitä kautta avautui mahdollisuus käydä naapurikaupungissa -
luostarissa, jossa oli minun edellisen emäntäni, -
Hellenin tyttökavereita nunnina. - Ok.
Opin tutustumaan luostarikilvoitteluun.
Nämä kaksi asiaahan kuuluvat yhteen.
Vanhurskauden perusta on täytetty ja se miten Jumala meitä alkaa -
kasvattamaan ja muotoilemaan, kun haluamme olla hänelle kuuliaisia.
Aivan. - Tällaiset opinnot.
Sinä olet tietysti pitkän urasi aikana kohdannut monenlaisia asioita.
Samalla kun olet Raamattua yhä syvemmin opiskellut, -
niin Raamatusta on löytynyt sellaisia kohtia, -
jotka ovat avanneet aivan uutta.
Oliko aivan muutama kuukausi sitten, kun sinulle avautui -
jotain ihan tuoretta uutta? - Se oli hyvin iloinen oivallus, -
kun valmistelin raamattuluentoa -
Kouvolan seurakuntaan vuoden vaihteessa.
Olin jo aikaisemmin, kun olin diakonia-ammattikorkeakoulussa -
psykologian lehtorina, niin olin siellä aika lailla sisäistänyt -
Paavalin kirjettä Tiitukselle, nimenomaan toista lukua.
Minulla oli pohjaymmärrys olemassa.
Siinä oli erikoinen käännös uusimman käännöksen mukaan, -
että kasvaisi kansa, joka tekee kaikin voimin hyvää.
Myös diakoniatyössä. Nyt kun valmistelin raamattuluentoa -
Kouvolaan lohdutuksesta, niin jotenkin ihan uudella tavalla oivalsin, -
että Paavalihan puhuu tässä Jeesuksen unelmasta, -
jossa on 3 kohtaa. Se, että Hänen kärsimyksensä ei olisi turha -
vaan ottaisimme vastaan tämän armon lahjana ilman omia näyttöjä.
Toinen pointti on se, että armossa on... -
sinäkin Martti sitä monella tavalla tunnet, -
että armossa juuri on se kasvattava voima.
Kasvuvoima, joka auttaa meitä kasvamaan vapaaksi -
kaikenlaisesta vääryydestä ja maailmanmielisyydestä.
Himoista ja kaikesta siitä minkä Raamattu tuomitsee.
Tähän kasvuprosessiin, että se voisi onnistua -
tarvitaan myös lohdutusta. - Joo.
Sellaista läsnäoloa kristiveljiltä ja -sisarilta, seurakunnalta. - Joo.
Että jaksamme epäonnistumisten keskellä aina uudelleen -
ottaa vastaan se rajaton armo, joka meille lahjana kuuluu.
Kolmas askel sitten on todellakin se, -
että me löytäisimme oman palvelupaikkamme -
sen kansan joukossa, joka tekee kaikin voimin hyvää. - Joo.
Tätä kautta vasta yli 70-vuotiaana huomasin, että minähän -
Arto Mikkola, olen yksi niistä, jotka ovat toteuttaneet Jeesuksen unelmaa.
Aivan. - Se tuntui mukavalta. Painopiste on ollut vähän -
suomalaisen mielenlaadun ja uskonnollisuuden mukaan se, -
että eihän tästä mitään kuitenkaan tule. - Joo.
On ollut vaikeita vaiheita. - 3 todella merkittävää kohtaa.
Se ensimmäinen juuri, koko ristinkuoleman merkitys. - Niin.
Uskon näin, että se on yksi, jota Jeesus suree, -
että kuoliko Hän ja meneekö se turhaksi tämän ihmisen osalta.
Hänen ristinkuolemansa ja ylösnousemus.
Se on varmasti ykkösenä hyvin tärkeä.
Sitten tämä toinen, joka on eräällä tavalla juuri tätä eheytysprosessia.
Niin kuin aluksi sanoit, että sinullakin oli ihan se varhaislapsuus -
sellainen, jossa syntyi määrättyjä haavoja. - Kyllä.
Vaikka et itse sitä vielä tajunnut, kun olit pieni lapsi.
Sinä olet myöskin tiennyt, että tarvitaan eheytystä.
Kyllä olen sen saanut nähdä itsessä ja muissa. - Joo.
Se, että siihen todellakin on olemassa tällainen taitajan käden työ. - Joo.
Tähän eheytymiseen. Kuka minkäkin verran tässä hyvää tekevän kansan -
joukossa ymmärtää olla tämän eheyttämistyön palveluksessa.
Se laatutaso vaihtelee. - Kyllä.
Siellä takana on kuitenkin Jumalan halu -
saada lapsensa sillä tavalla eheyty- mään, että kasvuprosessin eli -
maallisen vaelluksen päättyessä, taitaa olla Tessalonikalaiskirje, -
jossa sanotaan, ettei meissä olisi mitään moitteen sijaa.
Jumalan työ on onnistunut.
Ajattelen vielä sitä, että suomalaisissakin miehissä -
on sellainen, että en minä oikeastaan ole mitään -
tai itsetuntovaje on siinä mukana.
Eikä ymmärretä, että Jumala on kuitenkin rakkaus ja rakastaa.
"Tule lapseni, tule minun tyköni", että ihmiset ottaisivat vastaan sen, -
mitä Jumala tahtoo antaa. - Kyllä pullonkaula on meissä.
Se on vaikea ja kipeä asia.
Siihen myöskin elämän vuosien pettymykset, kolaukset, kokemukset -
ja epäonnistumiset vaikuttavat. On todella vaikeaa uskoa, -
että jotain näin hyvää on olemassa. Pyhä Henki on neuvokas. - Aivan.
Olen päässyt sitä ymmärtämään sillä tavalla, että -
kaunis suomalainen luonto, toki koko maailmassa on -
erilaista kauneutta luonnossa. Tämä aika lailla helpottaa -
Jumalan rakkauden vastaanottamista.
Myös kun ihminen ei usko tai ei halua uskoa -
niin luonnossa oleva -
Jumalan taitava työ Luojana ympäröi. - Kyllä.
Silloin ihminen saa käyttää hyväkseen myös asioita, joita -
hän ei aavistakaan, että ne tulevat Jumalalta.
Tarvitsee mennä vain kauniiseen maisemaan, -
jossa on monenlaisia kukkia, erilaisia, eri värisiä.
Jumala on ihmeellisesti ne tehnyt ikään kuin ilahduttaakseen meitä.
On ja yliopistotason tutkimuksessa on löydetty sama asia.
Ei suinkaan Jumalan työnä mutta tosiasiana.
Kun ihminen on uupunut ja väsynyt tai muuten huonossa hapessa, -
niin pitää vaihtaa maantieteellisesti paikkaa -
luonnonkauniiseen ympäristöön, jossa kauneus vaaka-kupissa -
painaa enemmän kuin pettymykset, huolet ja murheet. - Joo.
Ne unohtuvat ja elpyminen alkaa tapahtua. - Joo.
Siinä on erilaisia vaiheita, miten elpyminen etenee.
On aika hieno juttu tämä Luojan käsiala luonnossa.
Olen iloinnut TV7:ssä siitä, että on alkanut tulla -
taitavasti kuvattuja luontokuvia, pieniä pätkiä. - Aivan.
Joissa on raamatunlause siellä. - Joo.
Siinä on hyvä apuväline ottaa vastaan ja päästä ymmärtämään, että -
takana on armahtava Isä. - Toinen elementti on musiikin alueella.
On olemassa todella jumalallista musiikkia, joka hoitaa ihmistä.
Kyllä on ja niin kai Lutherkin ajatteli.
Se on teologian ohella toinen tärkeä tie Jumalan luo.
Taivaasta se Bachillekin tuli. - Kyllä, joo.
Sielunvihollinen, joka on tullut rikko- maan Jumalan ihania suunnitelmia,
niin on tullut matkivaan vääristynyttä musiikkia, -
joka tietysti vie ihmisiä ihan väärään suuntaan.
Mutta kyllä se on mykistävä asia, -
että meillä on sellainen tuhlaaja Isä, -
joka vaan antaa aina uusia ja uusia mahdollisuuksia -
vaikka saattaa jo ennalta arvatakin, -
että ei mene jakeluun. Toinen ei halua. - Joo.
Sitten pehmitetään. - Onkohan meillä... tahtoo olla onko se -
suorituskeskeisyyttä tai mitä realismia se on, että meidän jumalakuva -
ei ole sellainen kuin se pitäisi olla? - Siinä se vika on.
Jobin kirja kertoo miten iso projekti jumalakuvan muuttaminen on.
Job oli "vapaaehtoinen," jossa se koko hieno prosessi -
päättyi siihen, että Jumala puhui luonnossa. - Joo.
Sitä kautta ilmaisee itsensä persoonana. Jobin kirja on hieno kirja.
Toinen hieno kirja on virsikirja. - Aivan, joo.
Olen psykologina alkanut vähän kerrassaan ymmärtämään tätä -
myöskin oman alani kannalta, miten virsirunous, jo ilman musiikkiakin, -
on ikään kuin kulkuneuvo ahdis- tuneelle, masentuneelle ihmiselle, -
joka on jotenkin hukassa.
Jos vaikka kauniin luonnon keskelle ottaa virsikirjan mukaan -
ja alkaa selaamaan, niin taatusti tästä monelta vuosisadalta, -
monista kansakunnista peräisin olevasta runoudesta -
löytyy säkeistö, josta huomaa, että tämä on minulle.
Jos siihen hiljentyy, niillä eväillä, joita itsellä on, niin saattaa avautua -
tie eteenpäin eheytystyössä, jota Jumala haluaa tehdä.
Olen tätä pikkuisen opettanut.
Jyväskylässä on entisten nuorten miesten piiri, jossa -
keski-ikä on minua korkeampi mutta siellä olen saanut tätä asiaa jakaa.
Kyllä varmaan virsien sanoitukset ovat syntyneet -
rukouksessa, Pyhä Henki on ollut mukana -
ja tietysti paljon raamatunlukua takana.
Sillä tavalla ne ovat syntyneet. Jumala on sitä ohjannut.
Sinä on erikoinen luovuus Jumalalla.
Niin kuin Jobin kohdalla ihan ääritapauksena.
Meitä viedään outoihin elämäntilan- teisiin, kokemuksiin ja kärsimyksiin.
Sillä tavalla voimme olla tulkkeja, -
kun kärsimyksessä löydetään armo, valo ja neuvo.
Virsirunot ovat syntyneet 30-vuotisen sodan aikana tavattoman -
suuressa ahdistuksessa. Se on tänä päivänä sama juttu. - Aivan.
Kun olet puhunut miehille ja kaikenikäisille, -
myös perheitä on mukana.
Millä tavalla oma elämänkokemuksesi ja eheytymistarpeet -
ja muut mitä olet läpikäynyt Jumalan koulussa, -
millä tavalla se on auttanut sinua tekemään -
luentoja, ohjelmia, puheita ja saarnoja?
Kyllähän se on ihan avainasia, että on käyty itse läpi niitä asioita.
Samahan se on psykoterapiassa, kun käydään itse läpi.
Onnistuessaan terapia auttaa todella.
Sanoisin näin, että -
jälkeenpäin voi kiittää erittäin ikävistä elämänvaiheista, -
joissa on ollut pakko etsiä mm. Psalmin jakeita.
Esimerkiksi tällainen jossakin tiukassa paikassa, jossa sanotaan -
Psalmissa 27 komento: "Etsikää minun kasvojani."
Siihen on helppo... siellä on valmis repliikki "minä etsin Sinun kasvojasi."
Aivan. - Tällä tavalla saadaan valmiiksi pureskeltua apua siihen, -
että voidaan jakaa ahdistusta, kaipuuta ja tarvetta.
Parhaimmillaan tie johtaa siihen, että saa tutustua -
Herraan Jeesukseen Kristukseen henkilökohtaisesti.
Jotkut löytävät Jeesuksen ehtoollispöydässä, -
jossa sanotaan, että olette vastaan- ottaneet Jeesuksen Kristuksen. - Joo.
Kyllä varmastikin olet nähnyt mistä apu tulee, -
apu tulee ylhäältä niin kuin laulussa sanotaan.
Se tulee ylhäältä ja myös viisaus. - Joo.
Jaakobin kirje kertoo tästä. - Kyllä. Me saamme anoa sitä.
Me saamme oleskella siinä. - Aivan.
Se on minusta parasta. - Nyt viimeinen 2 minuuttia on alkanut ja nyt Arto -
pyytäisin, että sanot katsojille, mitä Henki sanottavaksesi antaa. - Kiitos.
Rakentaisin tämän pienen puheenvuoron -
kahteen hengelliseen tekstiin.
Toinen on Psalmi 23, viimeinen jae.
Toinen on virrestä 318, olikohan se toinen säkeistö, -
jossa sanotaan: "Kun uuvun, haavoitun, turvissas Herra sun -
levätä saan. Kasvosi lempeät kääntyvät rohkaisemaan."
Ihan tekee mieli sinullekin Martti samalla sanoa, -
että Psalmi 23 loppuu siihen, -
että tällaisena ympäristöpsykologiaa opiskelleena ymmärrän ehkä vielä -
erityisesti sen, että on lupaus, että Jumala -
ympäröi meidät hyvyydellään ja laupeudellaan.
Haluan sinulle katsoja nyt tätä vakuut- taa, että tämä lupaus koskee sinua.
Sekä virren että Psalmin lupaus.
Jumala on hyvä ja haluaa sinulle hyvää.
Otapa virsikirja, Raamattu, Uusi Testamentti tai oikeastaan -
Vanhassa Testamentissa, jos ei Gideonien Uutta Testamenttia ole, -
on psalmit ja siellä ovat nämä rohkaisut.
Käytä niitä pääomana. Elämä alkaa tulla valoisammaksi -
ja ehkä löydät myös Jeesuksen. Siinäpä se.
Kiitos Arto Mikkola, että olit kanssani keskustelemassa.
Tässä olemme jakaneet sen mitä olemme Pyhältä Hengeltä saaneet.
Uskomme, että se on mitä oli tarkoitus. Kiitän sinua -
ja kun olet vasta puolimatkassa, sinulla on paljon vuosia jäljellä, -
voit myös lohdutuksen sanomaa Raamatusta ammentaa hyvin monelle.
Kiitos. Niin toivon voivani tehdä.
Kiitos. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola