ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Harri Verkkoperä.
Tere tulemast! - Tänan!
Nagu minu saates kombeks,
uurime lühidalt, kus ja millises peres sa sündisid ja kasvasid?
Ma sündisin Vantaa lääneosas
ehitajate peres.
Isa oli ehitusmeister.
Mul on 3 venda, kes töötavad ehituse alal. Ma ise ka.
Me kasvasime töö tegemise tähe all.
Me peres valitses soorituste-saavutuste kesksus.
Isa kaudu mõjus see negatiivselt.
Vestlesime sinuga enne saadet
ja sa kasutasid sõna tervenemine
ühest kui jätkuvast olukorrast oma elus.
Kuna sa polnud usklik,
ei saanud sa saavutus-kesksusest ja sarnastest asjadest seda,
mida Jumal oleks saanud sulle anda.
Kõik pöörles töö tegemise ümber.
Olin meie pere poistest kõige tundlikum,
olles musikaalne ja pisut kunstniku hingega.
Nii tunnetasin kõiki neid asju pisut tundlikumalt kui teised.
Küsisin vendadelt, kuidas neil oli, aga neid ei häirinud see üldse.
Aga mind häiris.
Isa oli õppinud ja harjunud väiksest peale kõvasti tööd tegema.
70'ndatel tuli ju Soomet üles ehitada.
Vigu ei tohtinud teha. See olnuks väga halb näitaja.
Mina aga sain sellest trauma.
Õppisin sellest, et kui vigu teen, siis pean end distsiplineerima.
Siis aga hakkasin vanduma ja see mässis mu köidikutesse.
Sellest tervenemine on olnud väga raske töö.
Paistab, et see tõstab ka praegugi veel vahel pead.
Jumala Sõna ja Püha Vaimu abil võib seda taltsutada.
Seda tuleb teha kiiresti, et see ei võtaks võimust.
Su isal läks majanduslikult hästi, sest ta tegi palju tööd.
Sul oli võimalik isalt raha saada, mis sel hetkel paistis olevat hea.
Aga tegelikult see nii hea polnudki.
Ma ei tea isa kohta,
kas ta ka ise aru sai, et ta ei suutnud anda,
sest ta oli tihti kodust ära tehes palju tööd.
Kui ta aga kodus oli, siis ta polnud eriti meiega.
Mina aga oleksin tahtnud vahel temaga mängida
või midagi lahedat teha, aga ma ei mäleta midagi sarnast.
Ainus, mida mäletan, on see,
et pühapäeva hommikuti läksime vahel koos vennaga
vanemate magamistuppa
ja isa kandis meid siis nagu seljakotte oma seljas hommikusöögi lauda.
See oli tõesti tore asi.
Midagi enamat ma ei mäleta,
kuid sealt vist need raskused mu elus alguse saidki.
Materiaalselt olid teil kodus asjad korras,
aga puudus oli selles sfääris, millest sa just rääkisid.
Ühtlasi ka see, et ehitusala ei istunud mulle
ja ma tegin seda kui poolvägisi.
Veel 16-18. aastaselt tegelesin ma suusatamisega
ja käisin võistlustel,
nii et, mul oli võimalus trenni teha.
Mu isa toetas suusatamist,
sest talle meeldis murdmaa suusatamine.
Ühtlasi on ka muusika mulle noorest peale meeldinud.
20-aastaselt sain võimaluse ühes helistuudios Lauttasaarel.
Isa aitas natuke rahadega, et asjad korda läheksid.
Hiljem tegin ka ühe heliplaadi, mis ilma isata poleks õnnestunud.
See oli kogu loo hea külg,
aga halb külg oli see, et ma ei suutnud iseseisvuda.
Ma ei suutnud öelda "ei", et oma jõududega hakkama saada,
vaid kasutasin nende asjade jaoks ikka isa raha.
Kuna tegelesid muusikaga,
siis mingil ajal tuli mängu ka mõnuainete tarbimine.
Mis võis selle põhjuseks olla?
Alkoholi tarbimine algas umbes paarikümne aastasena,
kui lõpetasin suusatamise.
Mingil ajal oli nii, et pidin igal õhtul võtma midagi kergendavat.
Aastate pärast hakkasin mõtlema, et mis mul küll viga on,
et pean igal õhtul võtma?
See polnud küll padujoomine, aga pidin siiski mingit alkoholi võtma.
See pakkus kui mingit kergendust.
Siis hakkas mu sees üles kerkima noorusest pärit saavutuskesksus,
millest lähtuvalt ei tohtinud vigu teha ja kõik pidi minema väga täpselt.
Usun, et see mõjutas mind palju.
Stuudiotöös tulid peale alkoholi mängu ka muud ained.
Seal liikus igasugust kraami.
Püüdsin seda leida ka suhetest,
sest kuskilt pidi selle hea enesetunde saama.
Tollal ma polnud veel usklik. Sain usklikuks alles 33-aastaselt.
Enne seda jõin ja tarvitasin rahusteid.
Kuskilt pidin ju kergendust leidma.
See oli justkui esmaabi halva enesetunde vastu.
Olid sa siis ka juba abielus?
Esimest korda olin abielus 80'ndate lõpus.
1995. aastal sain usklikuks
ja üsna oma usutee alguses abiellusin teist korda.
Aga seegi abielu läks lõhki.
Enda pilvesse tõmbamine võttis võimust mu üle,
kuigi olin siis juba usklik ja saanud päästetud.
Elasin mõne aasta veel selles maailmas.
Siis hakkasin mõtlema, et tahaksin minna kogudusse.
Kui esimest korda kogudusse läksin, tundsin, et see on mu kodu.
Seal oli miskit.
Aga enda pilve tõmbamine oli mul veel tugevalt küljes.
Sellega läks veel aega.
Mul oli veel ka abielulahutus.
Kogudusse minnes kohtasin oma praegust naist Maaritit.
Siis läks veel palju aastaid.
Alles 2008. a. sain sellest vabaks.
Püüdsin sellest mitu aastat oma jõuga lahti saada.
Võitlesin omas jõus, et see ära teha, aga ei õnnestunud.
Kuni lamasin kord ühes kohas,
kuna olin joonud liiga palju
ja seal tekkis mul korraga janu Jumala järele.
Siis kuulsin, kuidas Püha Vaim ütles mulle:
"Harri, sa ei vaja seda enam!"
Sealt see kõik algas. Ma ei tahtnud seda enam.
Ma ei tahtnud maailma.
Ma ei tahtnud ka salatseda. See kõik oli väga raske.
Aga tänu sellele olen ma vahel mõnele inimesele heaks toeks,
sest ma olen selle ise läbi teinud.
Kui vaadata inimeste elusid,
siis inimene, kes on olnud omadega sügaval põhjas,
on hea evangelist,
kuna ta oskab rääkida nii nagu elu tegelikult on.
Ja inimene, kes on veel omadega seotud,
näeb, et teda mõistetakse.
Just nii.
See on tõesti oluline ja ma isegi olen selle läbi teinud.
Nendes ainetes on justkui vangla.
Samuti võib vangla olla ükskõik, mis või kus.
Kas internet, porno või mis iganes.
Need vanglad on väga pöörased.
Minu puhul oli kandev jõud janu Jumala järele.
Sellest piisas.
Mulle jäi meelde see, kui ütlesid,
et sa ei saanud armastust, mida oleksid väikese poisina vajanud.
Sind noomiti, kui sa polnud täiuslik ja sa olid tundlik.
Oleksid vajanud rohkem isa süles olemist ja kõike seda.
Sa ei saanud seda
ja sellest hakkasid tulema sellised asjad,
mis sul on aja jooksul tulnud.
Sul on see tervenemisprotsess kestnud kogu elu.
Jaa. See on olnud väga pikk.
See oli väga visa ja sellega tuli aastaid tööd teha.
Koguduses näen ka
ja Jumal on andnud mulle sellised silmad,
mille abil suudan teha inimeste vahel vahet,
kas keegi on seotud millegagi või on ta vaba.
Inimesed on seotud millega iganes.
Saavutuskesksus on üks suurim asi, mis tuleb kaasa ka uskliku ellu.
Sellest ei pääse kuidagi nii sama lihtsalt vabaks.
Sa oled teinud läbi tervenemisprotsessi.
Oled mõne aasta olnud vaba asjadest, mis on sind häirinud.
Mida sa praegusel eluhetkel tähtsaks pead?
Oleme palju rääkinud meeste rollist ja positsioonist.
Mida sa selle kohta ütleksid?
Oma elu jooksul üle kogu Soome kontserttuuridel käies
ja viimasel ajal eriti palju Varsinais-Soomes,
olen ise näinud
ja Jumal on andnud mulle võime näha inimesi -
eriti mehi, kes on väga seotud.
Vahel, kui näed mees ja naist koos või vahel ka üksikuid mehi,
aga valdavalt siiski abielupaare,
siis mehed on nagu hallid hiirekesed.
Ma näen seal mitmeid sidumisi. Seal võivad olla mitmesugused asjad.
Aga kui teha Soome olukorrast lühiülevaade,
minnes ajas sadu aastaid tagasi,
siis me oleme elanud Rootsi ja Venemaa võimu all.
Meid on kogu aeg püütud maha kiskuda ja alla suruda.
Kuni saime suurte võitluste järel iseseisvaks.
Mehed on olnud sõdades. Kes tulid tagasi, kes mitte.
Võiks öelda veel, et kui mees läks sõtta,
siis naine pidi hoolitsema talu eest.
Ja samuti tegema ära kõik meestetööd.
Sest mehed olid sõjas.
Seoses sellega juhtus teatud võimu vahetus.
Kui aga mees sõjast tagasi tuli, oli ta omadega sageli sassis.
Minu onu käis ka sõjas,
kuid ta ei rääkinud sellest mitte midagi,
et teda ei surutaks maha.
Tal endal polnud alkoholiga probleeme, aga paljudel oli,
sest sõjas kasutati teadlikult ka narkootikume,
kuna pidi ju jaksama sõdida.
Mehed läksid sellest segaseks.
Kogen, et sellest pole veel üle saadud.
Olen näinud palju sedagi,
kuidas mehe positsiooni kasutatakse valesti.
Seda ei kasutata Jeesuse armastuse läbi,
vaid käskimise ja valitsemise kaudu.
Ehk siis vale valitsemise kaudu.
Ja see on õige, et naine ei luba sellisel mehel valitseda.
Mul on väga tugevalt südamel,
et Soome mehed saaksid endale hea eneseväärikuse;
et nad tõuseksid oma kohtadele.
Sest siis on ka naisel palju parem olla.
Kuid nagu isegi mainisid,
siis peale sõda sündinud meeste saatustest ei räägita palju.
Need on maha vaikitud,
kuigi seal on asju, mille eest peaks paluma andeks.
Kui on tehtud teatud asju,
siis tuleks neid tunnistada ja need andeks paluda.
Nende eest peaks palvetama, et need asjad ei vaevaks enam.
Need asjad aga on jäänud tegemata
ja ega ühiskond või kirik ole ka palju selles osas julgustanud.
Usun, et see oleks üks võtmetest.
Ka oleks hea, kui neid asju arutataks ka avalikult.
Kogen, et ärkamist ei tule enne,
kui Soome mehed tõusevad oma kohtadele.
Sest muidu pole asjad tasakaalus.
Malaki raamatus kirjutatakse,
et isad pöörduvad laste ja lapsed isade poole.
Seal on sõna "isa", mis tähendab meest.
Kuid teatud moel on need asja pisut valesti läinud.
Olen seda ise enese puhul oma paarisuhtes õppinud.
Olen nii tänulik oma naisele et ta on jaksanud minuga tegeleda.
Ka siis, kui mul olid joomatuurid ja muud sellised lood,
siis mu naine oli seal väga otsustav tegija.
Olen selle kõik läbi teinud.
Nüüd on nii, et...
See on ehk seotud mu kunstniku eluga,
või ma ei tea millega,
kuid olin 16-aastane,
kui mul jooksis korraga keset intervjuud mõte kinni.
Ma ei mäletanud enam küsimust, millele pidin vastama,
mistõttu pidin üle küsima: "Vabandust, mida sa küsisid?"
Umbes sama juhtus just praegugi, kuid see on OK,
sest elu on selline ja ennekõike on minu elu selline.
Unustasin küsimuse, millele pidin vastama.
Minnes su tundlikkuse ja kunsti juurde, siis see tuleb ka esile su muusikas.
Sa ainult ei mängi,
vaid oled ka helilooja ja kirjutad tekste.
Sa oled koguduses,
aga koos naisega annad ka mitmel pool kontsertreise.
Igal pool, kus te esinete, loed sa ka Piiblit
ja räägid seda, mida Püha Vaim annab.
See on sinu teenimistöö.
Jah.
See on väga tähtis, et me ei tee ainult muusikat.
Olen selline tüüp,
kes enne pikalt ei mõtle, kui midagi mingis olukorras ütleb.
Usaldan pigem Püha Vaimu,
kes annab vastava olukorra tarvis, mida öelda.
Need on olnud huvitavad olukorrad.
Tuleb meelde, kui pidasime kord Lohjal koosolekut.
Võitlesin veel enda sees, kas ikka julgen seda läbi viia?
Olin kahevahel, kas see oli minust või Pühast Vaimust?
Sellel teenistusel kogesin,
et kõik palvetajad peavad minema enne algust inimeste sekka
ja palvetama nende eest,
et nad võtaksid vastu ja et me oleksime üks.
Me juhtisime nad ülistusse.
See oli meile tähtis ülesanne.
Vahel võivad ülistajad olla ülistuses üksi,
kuid meie eesmärk on, et kõik oleksid kaasatud ülistusse;
me eesmärk on juhtida nad taevani.
See on Püha Vaimu õhkkond.
Sest kui Püha Vaim tuleb, võib juhtuda, mida iganes.
Jah.
Üks väike asi veel, mida olen palju kordi teinud -
just siis, kui Püha Vaim selle üles õhutab
ja enne, kui hakkan koguduses rääkima või esinema.
Me teeme 2-minutilise virgutusvõimlemise.
See toob inimestele elu sisse.
Inimesed hakkavad liikuma, naeratama
ja veri hakkab paremini ringlema.
See on väike, aga väga tähtis asi.
See avab ja lõdvestab.
Kas oled ka muusikat tehes märganud,
et alguses peaks olema pisut erksam muusika,
mis teenib hinge?
Vähehaaval see süveneb ja sellele järgneb teenimine ja ülistus.
See läheb selles järjekorras.
Inimesed pole tulles kohe valmis ülistuses ja teenimises osalema.
Vaid, et need toimuksid õiges järjekorras.
Kas oled seda märganud?
Jah olen.
Nendele lisaks on see,
et esimene laul võiks olla võimalikult paljudele tuttav.
Uue laulu puhul võib olla veidi hirmutav.
Selleks, et oleksime üks, võiksid alguses olla tuttavad laulud.
Kas või esimesed laulud.
Sealt võiks siis juba edasi minna uute laulude juurde.
Algus on väga tähtis. Just esimene mõjutus on väga tähtis.
Sealt on hea edasi minna.
Millisena sa näed muusika rolli vaimulikus teenimistöös?
See on mõnikord varemgi esile kerkinud, mida nüüd ütlen.
Ma ei tea, millest see tuleb, aga mitmed on öelnud,
et kõnet või juttu peaks olema vähem
ja ülistamise ning teenimise osa peaks suurenema,
sest see on see, mis jätkub ka taevas. Seal enam ei jutlustata.
Ma saan väga hästi aru, et siin on väga tähtis jutlustada.
Aga ma arvan, et inimeste ja südame igatsus on paljuski see,
et ülistusgrupp tegutseks Vaimus
ja sedakaudu juhitakse rahvas taevastesse paikadesse.
See tervenemine võib toimuda kõne või ülistuse kaudu.
See tervenemine on meie jaoks väga tähtis.
Mul oli tegemist oma tervenemisega.
Kui ma mõnuainetest vabaks sain,
siis alles siis sain aru,
et see peabki olema uskliku olukord, kus mitte miski ei seo sind enam.
Sain paljudest võimalikest sidumistest vabaks.
Kui ma veel jõin, siis Püha Vaim andis mõista:
"Harri, ma ei saa sulle anda neid õnnistusi enne,
kui sa joomise lõpetad."
Aga ometi võttis see kõik aega, sest himu alkoholi järele oli kõva.
Olen kainuse eest väga tänulik.
Kui oled neist ahelatest täielikult vabanenud,
hakkab ka südametunnistus puhtaks saama.
Seal pole enam mingit süüdistamist, vaid sa oled vaba.
Sa oled vaba võtma vastu Püha Vaimu.
Ja vaba võtma vastu ka tööd, mida Püha Vaim sul käsib teha.
Just.
Ma nägin nägemuse, kus me avaneme Jumala ees.
Seal olid igasugused köidikud.
Kui neist köidikutest lahti saab, siis hakkab midagi toimuma.
Siis saab Jumal tulla tegema seda tööd,
et meis tekiks kuulekus.
Usus on kuulekus väga tähtis.
Et ma teeksin seda, mida Jumal käsib mul teha.
Kui me kõik oleme kuulekad, juhtub, et ärkamine tuleb lausa vägisi kohale.
Oled lugenud helisalvestistele sisse
suurte rahvusvaheliste jumalameeste elulugusid.
Too mõni näide selle kohta.
Üks mu lemmikuid on Smith Wiggelsworth.
Ta on mu lemmikjutlustaja ja evangelist.
Püha Vaimu võidmisel olen teda kahel korral sisse lugenud.
Sellest on juba aastaid möödas, kui seda tegin,
aga olen isegi seda veel aastaid hiljem kuulanud.
Smith Wiggelsworth oli leidnud midagi.
Ma pean teda Jeesusest järgmiseks.
Ta oli väga kuulekas ja alandlik.
Tal oli palju soosingut, kui ta tervendas inimesi
ja äratas neid surnuist üles.
Teda aga pani muretsema see, et teda ennast ülendati selle pärast.
Tal oli valus selle pärast.
Selle kohta on väga häid jutte.
Need annavad edasi elu, lootust.
Need ütlevad, et meil kõigil on selleks võimalus olemas.
See tuleb usu kaudu.
Olen palju selle peale mõelnud - see tuleb usust.
Ainult usust. Nagu Jeesuski ütles.
Selle läbi lunastatakse meid kõiki.
Olen mõelnud, et usk võiks olla nii suur,
et me usuksime siira südamega.
Aga see nõuab seda, et võtaksime Jumala jaoks aega.
Tänapäeval ja aja jooksul suureneb selle tähendus veelgi,
millele me oma aega pühendame.
Usk tuleb kuuldust Jumala Sõna kaudu.
Tema luges iga päev ja jätkuvalt Jumala Sõna
ega unustanud seda hetkeksi.
Kui ma õigesti mäletan,
siis ta luges Jumala Sõna iga päev 15-30. minutit.
Ta pidi lugema Jumala Sõna.
Minugi jaoks on väga tähtis,
kui ma hommikul ärkan, et ma veedaksin aega Jumalaga.
Sest maailm tõmbab kogu aeg igast suunast.
Edasi on küsimus, kuidas me oma aega kasutame?
Ja kus on meie mõtted?
Olgu te mõtted üleval, mitte all maa peal!
Ma tavatsen selle kohta öelda,
et uskliku iga uus päev on nagu uus elu.
See on nagu üks elu, sest järgmist me ei tea.
Meil on veel üks minut aega,
mistõttu ütle vaatajatele, mida Jumala Vaim südamele annab.
Ma loen hakatuseks ühe Piibli kirjakoha.
Seejärel aga palvetan.
Filiplastele 4:19: "Aga küll minu Jumal täidab kõik teie vajadused
oma rikkust mööda, auga Kristuses Jeesuses."
Tänan kallis taevaisa,
et Sa täidad tõeliselt kõikide vaatajate vajadused.
Jumal, tänu, et vabastad ja tervendad just praegu.
Aitäh Isa! Ma tänan selle eest, mida Sa teed
Jeesuse nimel ja vere väes.
Tänu Sulle Jumal, aamen.
Aitäh Harri! See oli meie vestlusele hea lõpetus.
Kuigi aega ei olnud palju,
jagasid sa vaatajatele siiski midagi head taevast,
mis on ravimiks me kõikide ihudele.
Õnnistusi sulle, su naisele ja perele!
Õnnistusi ka TV7 tööle! Te teete vägevat tööd.
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 euri)
või teha ka pangaülekande, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa