Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Asko Heikkinen.
Tervetuloa. - Kiitos kutsusta.
Sinä olet Savosta, siellä syntynyt ja kasvanut.
Olet siellä vielä tänäkin päivänä.
Käytkö vähän läpi varhaisnuoruuttasi ja millaisia asioita siihen sisältyi?
No niin, olen Kuopion poikia niin kuin sielläpäin sanotaan.
Tosin ihan nuorena jo minut vietiin maaseudulle.
Lapsuudenkotini oli Maaningalla.
Se oli maaseutuympäristö, lypsykarjatila.
Jos oikein muistan, niin 6-vuotiaana -
tapahtui jotain dramaattista sinun perheesi elämässä.
Äitini, joka oli jo siinä vaiheessa synnyttänyt meitä 4 lasta, -
niin hän yllättäen kuoli vuonna -50, kun olin 6-vuotias.
Mihin sairauteen hän kuoli?
Hän kuoli silloin hyvin yleiseen tuberkuloosiin. - Ai jaa joo.
Miten sinä analysoit? Sinä menetit rakkaan äitisi silloin.
6-vuotias poika tarvitsisi kovin vielä paljon äidin syliä.
Joo kyllähän tuo on totta. Myöskin myöhempien -
elämänvaiheitten aikana olen käynyt paljonkin läpi.
Eihän sitä silloin lapsena sillä tavalla ymmärtänyt -
mutta todella iso menetys se oli. Isä jäi yksinhuoltajaksi 4 lapsen kanssa.
Tuliko sitten äitipuoli? - Äitipuoli tuli hyvin nopeasti siihen.
Sitten jatkettiin sellaisella 2 sukupolven perheellä.
Isoisä ja mummo myöskin kuuluivat perheeseen.
Meitä oli kaikkiaan 8. - Oliko sinulla hyvä uusi, toinen äiti?
Oliko hän hyvä ihminen?
No kyllä hän hoiti sitä virkaan ihan kiitettävästi. - Joo.
Oliko kotona uskonasiat esillä?
Isovanhemmat, ukki ja mummo, olivat helluntaiuskovia.
Erityisesti ukki oli vielä sitten tällainen maallikkopuhuja, -
joka palveli hyvin paljon myöskin kylän ihmisiä ja vähän kauempanakin.
Entä sitten isä?
Isäni oli ennen sotaa ollut uskossa ja sodan aikana oli luopunut uskostaan.
Se aiheutti meidän siinä isossa perheessä -
tavallaan tällaisen kahtiajakoisuuden.
Oli isovanhemmat ja heillä omat tapansa.
Sitten oli isä ja äitipuoli, -
jotka elämänarvoiltaan edustivat ihan jotain muuta.
Miten isäsi, joka -
ei ollut niin... kielsikö hän loppuun asti Jeesuksen?
Isä tuli 76-vuotiaana uskoon myöhemmin.
Sain olla vielä johtamassa hänet uskon tielle.
Se oli yksi elämäni kohokohta.
Jos äidin kuolema oli hyvin raskas asia, niin kyllä valtava ilon asia oli,-
että isä löysi myös takaisin elävään uskoon.
Uudestisyntyi vanhoilla päivillään ja myös äitipuoleni tuli uskoon.
Aivan. Elämääsi on, jos ajattelemme työpuolta, -
täyttänyt aika paljon hoitotyö.
Olet ilmeisesti saanut kutsumuksen, näyn tai halun mennä hoitopuolelle.
Miten se lähti liikkeelle ja miten eteni?
No kyllä kutsumusta aika paljon silloin -
nuoruudessakin tivattiin erilaisissa testeissä ja haastatteluissa.
En sitä niinkään silloin tiedostanut.
Kyllä se varmaan oli jossain alitajuisesti olemassa.
Olin jo heti lyseoaikana hyvin kiinnostunut ihmisestä.
Olin sen alan asioita harrastava nuori.
Sitten myöhemminkin, -
kun maataloustöistä läksin suuntautumaan sairaala-alalle, -
niin kyllä taustalla oli ensinnäkin maaseutuyhteisöstä poispääseminen -
ja sitten virkamiesuran tavoittelu ihan selkeänä päämääränä.
Sitten peruskoulun jälkeen -
jouduit siirtymään toiselle paikkakunnalle yhteiskouluun.
Asuin sijaisperheessä Siilinjärvellä, jossa joutui asumaan viikot.
Olin viikonloppuna tilan töissä mukana.
Sijaisperhe oli tavallaan toista sosiaaliluokkaa.
Sijaisperhe oli lääkäriperhe, jossa minäkin sain tavallaan -
yhtenä perheenjäsenenä osallistua kaikenlaisiin kulttuuririentoihin.
Näkemään ja jopa matkustelemaan heidän mukanaan.
Lääkärityöhän on hoitotyötä.
Ehkä se vahvisti sinunkin hoitoajatusta.
Kun näin sanot, niin aina jokin uusi oivallus tulee vielä tälläkin iällä.
Voipa olla tälläkin tavalla. - Kyllä.
Millaiseen hoitotyöhön sinä sitten menit ja ohjauduit?
Minä valmistuin ensimmäiseen tutkintoon -
terveydenhuoltoalalla sairaanhoitajaksi.
Erikoistuin aika äkkiä myöskin -
pienen työnjakson jälkeen psykiatriaan.
Valmistuin psykiatrian erikoissairaanhoitajaksi.
Olet nimenomaan ollut mielen alueen sairauksien alueella.
Mielenterveystyö ja sen eri häiriöt ja myöskin päihdeongelmat.
Ne olivat minun sairaalatyön keskeiset alueet.
Millä tavalla se on muuttunut, jos aja- tellaan kun aloitit ja jäit eläkkeelle?
Mitä kaaressa on sellaista muutosta?
Siihenhän sisältyy meidän yhteiskunnassa -
valtava yhteiskunnallinen murros.
Suuret psykiatriset sairaalat ajettiin vähitellen alas.
Siirryttiin niin sanotusti avohoitoon, -
joka luvalla sanoen koettiin erittäin kehittymättömäksi niissä vaiheissa.
Myöhemminkin sitten -
työelämän ja toisaalla tekemäni työn puitteissa -
olen seurannut näitä asioita koko ajan.
Voi sanoa, että yhteis- kunnallinen huoli minulla on.
Kaikki nämä vuosikymmenet tällä sektorilla.
Resurssien vähyys ja asianomaisten, -
sen alan ihmisten hätä on ollut hyvin lähellä sydäntä.
Jos tässä kysyn vielä tällaisen.
Tämän päivän sote-maailma. Millä tavalla mielenterveysalue -
on muuttumassa, jos sote toteutuu? Mitä siellä on tapahtumassa?
Luulen, että on parannuksia tulossa.
Ajattelen näin, että yhteiskunnalla ei ole varaa -
tämän tasoiseen toimintaan niin kuin tällä hetkellä ollaan.
Nykypäivän kosketukseni on ollut, että Länsi-Suomessa ollessani -
toimin myöskin Pihlajalinnan kokemusasiantuntijana.
Kyllä niillä hartioilla ei pystytä siihen vastaamaan.
Tarvitaan uusi, niin kuin sotessa käytetään sanaa "leveämmät hartiat."
Toivottavasti ne hartiat ovat vähän leveämmät. - Joo.
Sellainenkin vaihe oli elämässäsi, että vaikka olit hoitotyössä -
ja teit varmasti työt hyvin, -
niin sinulle tuli jossain määrin alkoholi vähän ongelmaksi.
Niin, varsin nuorena ja hyvin nopeastikin, -
kun terapiatyötä päihteitten käyttäjien kanssa tein.
Tuli hyvin huolestuttava huomio jossakin 27-vuotiaana, -
että juon enemmän kuin minun asiakkaat.
Myöskin siihen vaikutti huolestuminen, että -
tartuin tähän asiaan kaikin voimin ja hain ulkopuolista apua siihen. - Joo.
Sitä sitten lopulta saitkin. - Kyllä sain sillä tavalla, -
että sain raittiutta ja ohjautua muualle työhön.
Tällaisia haittoja työelämässä ei kyllä minulle ollut.
Se oli lähinnä tällaista omaa huonoa vointia. - Joo.
Kuitenkin sitten totesit, -
että vaikka alkoholi jäi jo pois, niin tyhjyys jäi sydämeen.
Näin se kävi.
Tämä ehkä kuulostaa klassiselta tarinalta, -
että koetetaan ihmiset täyttää, niin minäkin -
valtavalla työnteolla, opiskelulla ja -
myöskin sitten elämäntapoja korjaamalla, tätä tyhjiötä.
Eihän se tyhjiö sillä täyttynyt.
Sain vuonna -79 tulla vaimoni kanssa uskoon.
Samalla selvisi tavallaan -
omat elämäni ongelmat, joita pitäisi alkaa korjaamaan.
Ei raittius yksin riittänyt. - Kerrotko vähän tarkemmin vielä.
Miten se käytännössä tapahtui, kun Jeesus sai tulla elämäsi Herraksi?
Minähän olin niihin aikoihin, -79, -
isossa keuhkosairaalassa yöylihoitajana.
Yksi osa-alue oli siellä kuolevien syöpäpotilaitten hoito, -
josta öisin yhdessä päivystävän lääkärin kanssa vastasin.
Se, että ihminen pyysi kipulääkitystä, apua ja tukea.
Kaikkea sitä olin valmis antamaan ja vakuuttamaan, -
että en pelkää sinun kuolemaa -
ja olen rehellisesti kertomassa sinulle, että koittaako aamu.
Usein kysymys oli se, että elänkö minä aamuun asti.
Sen kyllä pystyi kertomaan, että kyllä todennäköisesti -
tai sitten sanoin, että noin 2 h sisällä kuolema tulee.
Olet jo osittain kuollut.
Sitten siellä kuitenkin oli ihmisiä, -
jotka pyysivät myös rukoilemaan puolestaan.
Minä agnostikkona en siihen kyennyt vastaamaan.
Minä sanoin, että kun en tiedä onko Jumala olemassa, -
niin mitäpä minä rukoilisin? Olin joskus sairaanhoitajana -
hätäkastanut lapsia lukemalla paperilapusta -
velvoitettuja tekstejä.
Koin sen lähinnä koomisena. - Joo.
Mutta noissa vaiheissa se pisti sydämeeni.
Minulla oli lapsuudesta, nuoruudesta, koko miehuudesta -
tietona uskovien sukulaisteni kautta, että miten nämä asiat ovat -
mutta ne eivät koskettaneet minua.
Tartuin Raamattuun ja yritin Raamatusta selvittää, -
että missä se ns. flow täällä on -
mutta olen useasti kertonut sen, -
että se raamatunlukujakso oli ihan kuin olisin perunajauhoja puhallellut.
Minä en ymmärtänyt siitä yhtään mitään. Minun asenteeni ei ollut oikea.
No, miten se tapahtui sitten?
Voi muutakin puhallella kuin perunajauhoja.
Se ei ollut mikään valtava teologinen seminaari, -
jossa tehdään uudestisyntyneitä uskovia.
Elim seurakunnassa Kuopiossa oli torvisoittokunnan -
todistuskokous, jossa soitettiin reippaita marsseja.
Siltä ne lähinnä kuulostivat, ja muitakin iloisia sävelmiä, -
mutta enhän minä sanoituksesta mitään tiennyt.
Sitten nämä todistukset. Jokunen todistus meni ohi, en sitä muista.
Huomasin, että muutama, -
jokin kuuluisa mäkimies siellä todisti.
Sitten näin minulle tutun miehen, -
panevan torvensa syrjään ja nousevan puhujan paikalle.
En edes muista sanatarkasti mitä hän puhui -
vaan se hänen näkemisensä siellä viestitti minulle, -
että tuo mies on tosissaan. Tuo ei ole se -
sama mies, jonka olin tuntenut vuosia aikaisemmin.
Pyhä Henki nosti minut pystyyn -
ja vei sinne monien sukulaisten keskelle, -
joita oli siellä seurakunnassa. Aloin siellä kysellä, että -
oletteko minun vaimoa nähnyt, että minä en voi tehdä uskonratkaisua -
ellei vaimoni ole täällä. Siitä ei tule kyllä mitään.
Jos tämä on tällaista eri tahtiin tekemistä. - Joo.
Serkkuni sanoi, että Helenahan on jo tuolla rukoiltavana.
Tule hyvä Asko tänne, että nyt on juhlat.
Siitä meidän uskontie alkoi. - Samana iltana?
Samana iltana. - Se on kyllä valtava etu, koska voi sanoa, -
että keskustelut sisällöltään muuttuivat.
Hengellisistä asioista emme olleet kyenneet keskustelemaan ollenkaan.
Joo. - Vaikka oli oltu jo avioliitossa 5-6 vuotta.
Joo. Vielä palaisin siihen, kun olet nähnyt kuolevia ihmisiä paljon.
Minkä näet suurimpana esteenä, -
että ihminen tietäessään, että aamuun mennessä voi olla kuollut, -
ei ikään kuin nöyrry ja kysy, että miten minä voisin saada -
Jumalan elämääni.
Useinkin sellaista valmiutta...
myöhemmin olen ollut monen kuolevan vierellä sielunhoitajana.
Useita tapauksia nimenomaan sairaalassa. - Joo.
Sinne kutsuttuna. - Joo.
Ihmisillä ei ole saattajaa. Ei ole sellaista.
Kuulutaan yhteisöön mutta ei ole altista tulijaa, -
joka tulisi auttamaan niissä vaiheissa. - Joo.
On myös henkilöitä, -
jotka näyttävät olevan täysin taipumattomia loppuun asti.
Ovat tiensä valinneet ja silloin sielunhoitajalle ei ole -
oikeastaan mitään tehtävissä.
Tuo mitä kerroit siitä, että se vaikutti -
kun näki henkilön, joka on muuttunut, jonka on tuntenut ennestään.
Olen monelta kuullut aikaisemminkin, että tuo oli ennen meikäläisiä.
Nyt on siistit vaatteet ja tulee jakamaan traktaatteja.
Jotainhan siinä miehessä on muuttunut.
Se pistää ajattelemaan, että ehkä minäkin voisin muuttua.
Ulkoinen muutos on vain osa, onneksi, -
ja se pienempi osa mutta useimmin me ihmiset haluamme -
tehdä myönteisen vaikutuksen.
Sekin joka on kulkenut huonoissa kamppeissa ja halunnut -
oikeastaan viestittää ympärilleen, että älkää tulko lähellekään.
Tämä muutos on vielä suurempi. - Joo.
Se mitä Pyhä Henki muuttaa ihmisessä -
uudestisyntymisen kautta on sisäistä. - Joo.
Tulemme Jeesuksen luokse, niin mehän ollaan -
siinä hetkessä se sama romukasa ja vielä -
tunti, kaksi, päivä, viikko joku on jopa vuosikausia.
Olen käyttänyt esimerkkiä, että -
kun ostat käytetyn auton niin siinä on vikalista.
Sen kanssa on mentävä rehellisesti sinne korjaamoon.
Tässä tapauksessa meidän Mestarin korjattavaksi. - Aivan.
Hän ei ainoastaan korjaa, vaihda jotain osaa -
vaan kasvattaa aivan uusia ulottuvuuksia.
Joo. - Hoitaa ja kasvattaa uutta.
Kunpa ymmärtäisimme sen laajuuden, mitä Hän voi tehdä hetkessä. - Joo.
Hän, joka on meidät luonut. Sinä olet ollut myös vahvasti mukana -
Punaisen Ristin alueellisessa toiminnassa -
mutta sitä kautta myös kansainvälisissä tehtävissä.
Käytkö myös tätä lävitse? Mikä ohjasi sinut Punaiseen Ristiin?
Sairaanhoitajaksi valmistuttuani -
kouluttauduin ensiapuopettajaksi. Se oli ensimmäinen tehtäväni järjestössä.
Jo sairaalatyössä ollessani pidin teollisuuden ensiapukursseja.
Vähitellen tulin siihen järjestöön.
Taisin olla 6-7 vuotta sivutoimisena valmiuspäällikkänä, -
kunnes siirryin sinne kokoaikaisesti.
Viimeiset 17 vuotta toimin toiminnanjohtajana.
Tavallaan se järjestökenttä tuli hyvinkin tutuksi.
Minusta voi sanoa, että olin pitkän linjan työmies. - Joo.
Teit matkoja myöskin ihan Afrikkaa myöten.
Kyllä. Se antoi sellaisen ulottuvuuden, jota olin nuorena miehenä, -
kun ajattelin lähteä sieltä sikalan seinustalta vähän toisiin töihin.
Ajatuksena oikeastaan oli, että -
menen joko armeijaan tai lähden Ruotsiin.
Kylältä porukkaa lähti ja lähikyliltä Ruotsiin, Outokumpuun kaivokseen, -
Australiaan jne.
Joskus jopa tuli sellainen mieli, -
että kyllä maailmaa olisi pitänyt vähän nähdä.
Sekin toteutui sitten uskovana toiminnanjohtajan tehtävässä.
Sain olla konvoissa, joka vei idän suuntaan tietoa ja taitoa.
Viroon ja Venäjälle tai Neuvostoliittoon.
Sitten myös Afrikkaan.
Sain matkustaa 9:ssä Afrikan maassa. Tosin lyhyitä aikoja.
Ne olivat enemmän tällaisia käyntiluontoisia viikko, max 2 viikkoa.
Virossa taisin olla 3 viikkoa jonkun kerran.
Voi kuitenkin sanoa, että siellä yleinen taso -
on varmaan paljon erilainen kuin Suomessa. Miten sinä koit sen?
Kyllä Afrikka...
Sinne menijän, vaikka olisi monenlaista elämässään nähnyt, -
niin kuin minäkin olin monenlaisissa töissä ollut -
ihan metsätöistä, maatöistä, sairaaloista lähtien jne.
Se vie ihmisen sellaiseen kulttuurishokkiin.
Siitä ulkoisesta pesusta siellä -
ei ole aivopesu kysymyksessä vaan ulottuu koko ihmiseen.
Tavallaan se ihmisten hätä -
ja sen kulttuurin niin suuri ero meidän olosuhteisiimme.
Se teki minuun järisyttävän vaikutuksen. - Joo.
Siellä on kaikesta puutetta. - Kaikesta on puutetta -
tai sitten ei edes tiedetä mitä puuttuu. - Niin kyllä.
Kun ei ole mitään. - Kun tulee isoja katastrofeja, -
maanjäristyksiä ja muita, joissa Punainen Risti on mukana, -
siellähän on todella hyvin dramaattisia kuvia edessä. - Kyllä.
Ensimmäiset matkat sinne olivat Etiopian nälänhätäalueelle, -
jossa suomalaisetkin olivat näillä nälkäleireillä auttamassa.
Paradoksaalista oli se, että Etiopia sai maistaa -
sosialistisen vallankumouksen, joka vei sieltä lähetystyötä merkittävästi.
Vaikeutti kaikkea muuta avustustoimintaa.
Osittain myöskin voidaan sanoa -80-luvulla -
niin kuivuus oli kestänyt monta vuotta mutta tavallaan -
yhteiskunnalliset muutokset suistivat yhteiskunnan ihan katastrofiin.
Ihmiset siirrettiin omista kyläyhteisöistä -
kyliin, jotka rakennettiin aaltopellistä.
Talot, ihmisten ryytimaat, -
maissipelto, banaanipensas ja se savimaja jäivät kyläyhteisöön.
Sinne, minne mentiin asumaan, olivat asunnot lähes asuinkelvottomia.
Myöskään ei ollut yhtään mitään ympärillä. - Aivan.
Nyt kun ohjelma on lopussa päin, niin vielä olisin kysynyt, -
että mikä on uskonvaelluksessasi -
ollut sellaista, jonka haluaisit vielä jakaa.
Sellaista, jossa olet nähnyt Jumalan käden toimivan hyvin vahvasti.
Mitä haluaisit nostaa esille?
Tietysti haluaisin vedota meihin uskoviin, -
jotka ehkä ovat tulleet äskettäin uskoon ja heränneet.
Jumalan Sana puhuu siitä, että kerro evankeliumi.
Sanoin, teoin, niin siinä tulisi olla uskollinen.
Ennen kaikkea Jumala ei vaadi meiltä muuta kuin uskollisuutta, -
että olemme iloisen sanan julistajia.
Evankelistana haluan sanoa, että kaikkien tulee olla -
ilosanoman viejiä sillä tavalla, -
että jokaisen ihmisen kohdalla muutos on mahdollinen.
Se mikä evankeliumin ja Pyhän Hengen kautta tulee ihmiseen, -
perheitten, lasten, nuorten ja vanhusten elämään -
aina kuolinvuoteelle asti, on sellainen, että sitä ei voi korvata mikään muu.
Myöskin haluaisin sanoa, -
että Suomi on ehkä saanut kokea -
niin monia tällaisia suuria herätyksiä aina 1700-luvulta lähtien.
Sellainen herätysten haikailu...
Sinä joka olet ollut pitkään mukana niin jätä se mielestäsi.
Ota vastaan minun haaste siitä, että nyt on hetki.
Ei huomenna, ei ensi kesänä vaan tänään.
Myös sinä, joka mietit ehkä elämässäsi, että tulisikohan lähteä -
todella liikkeelle ja antaa elämänsä Jeesukselle?
Meillä ei ole eilistä, eikä ole vielä huomistakaan.
Tänään on se hetki. Tänään on pelastuksen päivä.
Tänään sinua kutsutaan Jeesuksen yhteyteen.
Ole siunattu Jeesuksen nimessä.
Kiitos tästä. Olisin todennut juuri sen, -
että niin kuin sinun elämässäsi oli vaimosi kanssa -
se hetki, jolloin teidän elämä muuttui.
Siinä muuttui kaikki ja sen jälkeen ei tarvinnut enää miettiä, -
että missä elää ikuisuuden.
Tiedämme, että on yksi varma, että me kaikki kuolemme.
Toinen, mikä on myös varma, -
on että on 2 vaihtoehtoa mihin ihminen menee kuoleman jälkeen.
Ihmisen täytyy valita se elämän aikana.
Emmekä tiedä elämmekö huomenna.
Tänään on pelastuksen päivä ja pitää päättää.
Olen yhtä mieltä. - Kyllä. - Halleluja.
Siitä kiitämme Jeesusta ja että meillä on vapaa isänmaa.
Saamme vielä julistaa evankeliumia hyvin voimallisesti.
Herra siunatkoon sinua ja perhe- kuntasi elämää. Kiitos. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola