ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Asko Heikkinen.
Tere tulemast! - Aitäh kutsumast!
Sa sündisid ja kasvasid üles Savos ning elad veel tänagi seal.
Milline oli su lapsepõlv ja mis seal toimus?
Ma olen pärit Kuopiost.
Üsna noorena viidi mind maale.
Lapsepõlvekodu oli Maaninkal.
Tegu oli maakohaga, kus meil oli oma talu ja lehmakari.
Kui olid 6-aastane, juhtus su peres dramaatiline sündmus.
Mu ema, kes oli sünnitanud 4 last,
suri ootamatult 1950. aastal.
Olin siis 6-aastane.
Mis haigusesse ta suri?
Ta suri tollal väga levinud tuberkuloosi.
Kuidas sa ema surma üle elasid?
6-aastane poiss vajas ju veel ema hellust.
Olen sellele hiljem tihti mõelnud.
Lapsena ei saanud sellest veel tollal aru.
Aga see oli loomulikult suur kaotus. Isa jäi nelja lapse üksikhooldajaks.
Kas mingil ajal tuli kasuema?
Kasuema tuli suht ruttu.
Siis jätkasime nn kärgperena, kus oli kaks põlvkonda.
Vanaisa ja vanaema kuulusid samuti sellesse perre.
Meid oli kokku 8.
Oli su uus kasuema hea ema? Oli ta hea inimene?
Jah. Ta pidas seda "ametit" tublisti.
Kas kodus tegeleti ka usuasjadega?
Vanaema ja vanaisa olid nelipühilased.
Vanaisa oli eriline kõneleja, kes jutlustas külainimestele
ja käis ka kaugemal rääkimas.
Aga su isa?
Mu isa oli enne sõda usklik, aga sõja ajal ta loobus usust.
See põhjustas me suures peres lõhenemist.
Ühel pool vanavanemad oma kommetega
ja teisel pool isa ja kasuema,
kes väärtustasid oma elus midagi muud.
Keeldus su isa Jeesusest surmani?
Isa sai usklikuks 76-aastaselt.
Mul õnnestus juhtida ta usuteele.
See oli mu elu üks haripunkte.
Kuigi ema surm oli mu elus raske aeg,
siis suur rõõm oli see, kui isa leidis tagasitee Jeesuse juurde.
Ta koges vanaduspõlves uuestisündi.
Ka kasuema sai usklikuks.
Kui vaadata su tööelu, siis sa oled tegutsenud meditsiini alal.
Ilmselt said sa mingi kutsumuse, nägemuse või tahte selleks tööks.
Kuidas see algas?
Nooruses küsiti mu kutsumuse kohta nii erinevates testides kui küsitlustes.
Ise ma seda ei teadvustanud,
aga kuskil alateadvuses oli see kindlasti olemas.
Lütseumi ajal olin väga huvitatud inimese ülesehitusest.
Olin üks neist noortest, kellele see väga huvi pakkus.
Kui suundusin talutöödelt haiglatööle,
siis üks põhjus selleks oli soov talust minema saada
ja teisalt soov leida endale nö ametlikku tööd.
Sa suundusid peale põhikooli teise piirkonda ühiskooli.
Elasin mitu nädalat Siilijärvel asendusperes.
Nädalalõppudel tegin kodus talutöid.
Asenduspere oli teistsugune sotsiaalne klass.
See oli arsti pere,
kus minagi pereliikmena sain osaleda selle pere kultuuriüritustel
ja reisida koos nendega.
Arsti töö kätkeb ju endas hoolekannet,
mis tugevdas ka sinu soovi kanda teiste eest hoolt.
Kui sa nii ütled.
Taolisi uusi arusaamu võib näed tekkida tänagi veel,
mis võis küll nii olla.
Millisele ravialale sa tööle läksid?
Oma esimesed õpingud lõpetasin ma õenduse vallas
ja peale lühikest tööaega spetsialiseerusin psühhiaatria erialale.
Nii et, lõpetasin psühhiaatria õenduse erialal.
Sa töötasid vaimuhaiguste alal.
Vaimuhaigused,
selle erinevad ilmingud ja nendega kaasnevad probleemid
olid mu põhitöödeks.
Võrreldes aega, kui ravitööd alustasid ajaga, mil sa pensionile jäid,
siis millised muutused on sellel ajavahemikul toimunud?
Meie ühiskonnas on toimunud suur ühiskondlik murre.
Suured psühhiaatriahaiglad suleti tasapisi.
Mindi üle nn avalikule hooldusele,
mis kahjuks ei arenenud mitte kuhugile.
Ühtlasi olen ka hiljem oma elu ja tööde käigus
kõiki neid asju pidevalt jälginud.
Mul on aastakümneid olnud selle sektori pärast teatud mure.
Ressursside puudus ja olukorda kaasatud inimeste mure
on olnud mulle väga südamelähedane.
Küsiksin veel ka SOTE kohta (sotsiaaltervise kontseptsioon),
et kuidas vaimse tervise valdkond on muutumas,
kui SOTE kehtima hakkab
või mida see endas üldse kätkeb?
Arvan, et asi hakkab paranema.
Arvan, et meie ühiskonnal pole raha
tegutseda sellisel tasemel nagu hetkel oleme.
Ma tegutsen praegu Lääne-Soomes Pihlajalinnas.
Sealne kogemus asjatundjana ütleb,
et praeguste suundadega
ei suudeta vastata sellele kontseptsioonile.
Tuleb kasutusele võtta laiemad hoovad
nagu SOTE's öeldakse,
nii et loodetavasti need on hoovad on siis natuke laiemad.
Su elus oli ka selline periood, kus tegid küll hästi tööd,
aga kus alkohol hakkas su töötegemist segama.
See oli üsna noorelt.
Kasutasin mõnuaineid samaaegselt teraapiate läbiviimisega.
Mul oli 27-aastaselt väga tõsine olukord,
kus ma jõin rohkem, kui mu patsiendid.
See muretsemine mõjutas ka seda,
et ma püüdsin kõigest jõust selle vastu võidelda.
Ma otsisin isegi väljastpoolt abi.
Lõpuks sa seda ka said. - Sain.
Ma jätsin joomise maha ja läksin teisele tööle.
Minu tööelus mingeid häireid seetõttu polnud.
Küsimus oli pigem isiklikus, halvas enesetundes.
Ja siis sa kogesid, et kuigi jätsid alkoholi tarbimise maha,
jäi su südamesse tühjus.
Nii tõesti juhtus.
See on täiesti tavaline, klassikaline seis,
kus mina nagu teisedki inimesed,
püüdsime täita seda tühjust
suure töötegemise-, õpingute- ja ka eluviiside parandamisega.
Aga see tühjus sellega ei täitunud.
Aga 1979. a. tulin koos naisega usule.
Sellega said lahendatud ka mu enda elu probleemid,
mida pidi lahendama.
Joomise maha jätmisest üksi ei piisanud.
Kuidas see juhtus
ja mis tegelikkuses juhtus, et Jeesus sai su elu Issandaks?
Olin 1979. a ühes suures kopsuhaiglas.
Olin seal öösel vahetusevanem.
Üks osa me tööst oli surijate ehk vähihaigete ravimine.
Vastutasin selle eest koos ühe valvearstiga.
Inimesed palusid seal valuvaigisteid, abi ja tuge.
Olin valmis seda kõike andma.
Kinnitasin neile, et ma ei karda, kui nad surevad.
Püüdsin olla nendega nii aus, kui sain.
Ütlesin, et pole kindel, kas nad üldse näevadki uut päeva.
Sagedaseim küsimus oligi: "Kas ma elan hommikuni?"
Suutsin neile siis öelda, et tõenäoliselt küll
või et nad surevad 2 tunni jooksul,
sest osaliselt olid nad juba surnud.
Samas oli seal ka inimesi, kes palusid eneste eest palvetada.
Mina agnostikuna ei osanud seda.
Ütlesin, et ma ei tea, kas Jumal on olemas või ei ole.
Mida ma siis palvetan?
Kord velskrina ristisin olude sunnil lapsi.
Lugesin paberilipiku pealt kohustuslikku teksti maha.
Pidasin seda koomiliseks.
Aga mingil ajal torkas mu südamesse,
et olin ju lapsepõlves, nooruses ja ka meheeas
kuulnud sugulaste kaudu usuasjadest ja sellest, kuidas need toimivad.
Aga mind need siis veel ei puudutanud.
Võtsin Piibli kätte ja püüdsin sealt leida selgitusi,
milles selle nö "voolamine" seisneb?
Olen tihti rääkinud,
kuidas mõni Piibli peatükk ja salm olid mu jaoks sellised
nagu oleksin puhunud kartulijahu.
Ma ei saanud sellest midagi aru,
aga seda seetõttu, et mu suhtumine polnud õige.
Kuidas siis uhtus, et said puhuda ka muud peale kartulijahu?
See polnud mingi suur teoloogiline seminar,
kus toodeti uuestisündinud usklikke.
Kuopios, Eelimi koguduses,
oli puhkpillimängijate kristlik teenistus,
kus mängiti reipaid marsse, mis mulle meeldisid.
Samuti mängiti ka teisi rõõmsaid meloodiaid,
aga ma ei saanud aru nende sõnumitest.
Siis mõned tunnistasid.
Keegi kuulus mäesuusataja tunnistas.
Siis nägin, kuidas üks tuttav mees tõusis püsti.
Ta pani oma pilli kõrvale ja läks kantslisse.
Täpselt sõna-sõnalt enam ei mäleta, millest ta rääkis,
aga tema nägemine ütles mulle, et see mees võtab asja tõsiselt.
Ta polnud enam see sama mees, keda olin aastaid varem tundnud.
Siis Püha Vaim tõstis mu üles
ja viis mu sugulaste juurde, kes olid ka seal koguduses.
Küsisin neilt, kas nad on mu naist näinud?
"Ma ei saa teha usuotsust, kui mu naist siin pole.
Sellest ei tule midagi välja. See oleks erisuundades liikumine."
Mu onupoeg ütles, et Helena on kohal ja tema eest juba palvetatakse.
"Asko, tule siia! Nüüd läheb peoks!"
Sealt algaski meie usutee.
Samal õhtul? - Jah, samal õhtul.
See oli suur asi.
Teie omavaheliste juttude sisu muutus.
Me ei rääkinud vaimulikest asjadest enne üldse.
Kuigi olime olnud abielus juba 5-6 aastat.
Oled palju puutunud kokku surevate inimestega.
Mis võiks olla see suurim takistus või põhjus,
et kuigi inimene teab,
et ta võib juba hommikuks olla surnud,
siis ta ikkagi ei alistu ega küsi,
kuidas ta võiks saada Jumalat oma ellu?
Olen hiljem olnud hingehoidjana mitme surija kõrval.
Seda mitmeid kordi ka oma haiglas, kuna mind on kutsutud.
Inimestel pole saatjat, kaaslast.
Kuulutakse küll kuhugi kogukonda,
aga pole selliseid abivalmis inimesi, kes tuleksid sellisel hetkel aitama.
On inimesi, kes on lõpuni välja jäigad.
Nad on oma tee juba valinud.
Sel juhul pole hingehoidjal eriti midagi teha.
Ütlesid enne, et sind mõjutas inimene, kes oli muutunud.
Keda olid kunagi varem tundnud.
Olen teisigi kuulnud ütlemas: "Ta oli enne meiesugune,
aga nüüd on tal puhtad riided seljas ja ta jagab meile traktaate.
Midagi on temas muutunud."
See paneb mõtlema, et äkki võin ka mina muutuda?
Väline muutus on osa muutusest ja õnneks selle väiksem osa.
Inimene tahab tihti mõjuda positiivselt.
Ka selline inimene, kes on liikunud halvas seltskonnas
ja püüdnud ümrbitsejatele öelda: "Ärge tule lähemale!"
Sel juhul on see muutus veelgi suurem.
Kuid see muutus, mille Püha Vaim uuestisünni kaudu inimeses läbi viib,
see on sisemine muutus.
Kui me tuleme Jeesuse juurde, siis me oleme sel hetkel risuhunnik.
Ja seda veel tund, 2 tundi, mõni päev, nädal.
Mõned on seda isegi aastaid.
Toon näite.
Kui ostame kasutatud auto, siis sellega on kaasas vigade nimekiri.
Sellega peame ausameelselt minema remonditöökotta.
Antud juhul meie Issanda juurde parandusse.
Kuid Tema ainult ei paranda ega vaheta teatud osi,
vaid Ta ka kasvatab täiesti uusi asju.
Ta ravib ja kasvatab uut.
Kui saaksime aru sellest suurusest, mida Ta saab teha hetkega!
Tema, kes meid lõi.
Sa oled osalenud ka Punase Risti piirkondlikus tegevuses.
Ja seda kaudu ka rahvusvahelises tegevuses.
Mis sind viis Punase Risti tegevusse?
Ma olen ju õppinud õendust ja samas ka esmaabi õpetajaks.
See oli selles organisatsioonis mu esimene töö.
Haiglatöös viisin läbi esmaabi kursuseid.
Olin oma töö kõrvalt selles organisatsioonis
6-7. aastat valmiduspealik.
Peale seda läksin sinna täisajaga.
Viimased 17. aastat olen olnud seal tegevusjuht.
Organisatsiooni valdond sai mulle vägagi selgeks.
Ma nimetaksin end "pika liini" töömeheks.
Sa käisid ka Aafrikas.
Jah.
See tõi ühe uue tasandi mu ellu.
Plaanisin noore mehena minna ära sealt sigala seinte vahelt.
Mõte oli minna kas sõjaväkke või Rootsi.
Meie külast ja lähiküladest
läksid inimesed Rootsi, Outokumpu kaevandustesse,
Austraaliasse jne.
Mingil ajal tekkis mul mõte näha rohkem maailma,
mis täitus usklikuna ja tegevusjuhi ametis olles.
Olin konvois, mis viis kaupa itta. Sinna alla kuulusid ka teadus, kunst.
Need läksid Eestisse, Venemaale ja Nõukogude Liitu.
Ja ka Aafrikasse.
Sain reisida üheksas Aafrika riigis.
Need olid väga ilusad ajad.
Need reisid kestsid nädal, kuni kaks nädalat.
Eestis olin mõne korra 3. nädalat.
Võrreldes Soomega oli seal üldine tase erinev.
Kuidas sa seda kogesid?
Enne Aafrikasse minekut olin näinud nii mõndagi.
Tegin varem metsatöid, maatöid, töötasin haiglas.
Kuid sealne elu tekitas küll suure kultuurišoki.
Seal polnud tegu mingi ajupesuga,
vaid sealne elu mõjutas inimest ka tervikuna.
Inimeste mured
ning nende ja meie kultuuride ja olustike suur erinevus
vapustasid mind.
Seal on kõigest puudus.
Kuna kõigest on puudus,
nii nad ise ka ei tea, millest neil puudus on.
Sest neil pole mitte midagi.
Näiteks suurte katastroofide puhul nagu maavärinad,
on Punane Rist alati kohal.
Sealne pilt on väga dramaatiline. - Jah.
Esimesed reisid olid Etioopia näljahäda piirkonda.
Seal aitasid nälgijaid ka soomlased.
Paradoksaalne oli see,
et Etioopias toimus sotsialistlik revolutsioon.
See raskendas misjonitööd
ja takistas ka muud abistamistegevust.
80'ndatel oli seal aastatepikkune põud,
aga samas olid ühiskondlikud protsessid need,
mis viisid selle maa katastroofini.
Inimesed viidi oma külakogukondadest
teistesse küladesse,
kus ehitati lainelisest plekist maju.
Inimeste maitseainete- ja maisipõllud,
banaanipõõsad ja savimajad jäid nendesse küladesse maha.
Inimesed läksid elama uutesse küladesse,
kuigi sealsed majad olid elamiskõlbmatud
ja ümbruskonnas polnud mitte midagi.
Me saade hakkab tasapisi lõppema, kuid küsiksin veel:
kas su usuteel on olnud midagi sellist, mida tahaksid veel jagada?
Kasvõi midagi sellist, kus oled näinud Jumala kätt võimsalt tegutsemas.
Tahan pöörduda me usklike poole.
Sa oled võib olla äsja saanud usklikuks.
Jumala Sõna ütleb:
kuuluta evangeeliumi nii oma sõnade- kui ka tegudega.
Selles peab olema ustav.
Jumal ei nõua meilt muud kui vaid ustavust.
Evangelistina tahan öelda,
et me kõik peame olema rõõmusõnumi edasiviijad.
Iga inimese puhul on muutus võimalik.
See, mis läheb evangeeliumi ja Püha Vaimu kaudu
inimeste-, perede-, vanade-, noorte- ja laste eludesse
kuni surmatunnini,
on see, mida miski muu ei saa asendada.
Tahan veel öelda seda,
et Soome on saanud kogeda palju suuri ärkamisi
juba 1700. aastatest peale.
Kuid selline igatsus ärkamiste järele -
viska see enese seest välja!
Võta vastu minu väljakutse - nüüd on see hetk!
Mitte homme ega järgmisel suvel, vaid täna!
Sina, kes sa võib olla mõtled oma elus,
kas tõesti peaks hakkama liikuma ja oma elu Jeesusele andma?
Meil pole enam eilset päeva ja veel pole homset päeva.
Täna on see hetk!
Täna on päästepäev.
Täna kutsutakse sind ühendusse Jeesusega.
Ole õnnistatud Jeesuse nimel!
Aitäh!
Tahaks öelda veel seda,
et sinu elus oli koos sinu naisega hetk,
kus teie elud muutusid.
Seal muutus kõik.
Siis polnud vaja enam mõelda, kus tuleb veeta igavik?
Sest üks asi on kindel - me kõik sureme kord.
Teine asi, mis on ka kindel,
on see, et on 2 võimalust, kuhu inimene läheb peale surma.
Inimene peab tegema selle valiku oma elu ajal.
Me ju ei tea, kas me homme enam elamegi
nagu sa ütlesid.
Täna on päästepäev. Täna peab otsustama.
Selles oleme me sinuga ühel meelel. - Just nii.
Selle eest täname ka Jeesust.
Ja selle eest, et meil on vaba isamaa,
kus saame veel üleloomulikult evangeeliumi kuulutada.
Jumal õnnistagu sind ja su peret.
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, võid helistada 900 1777 (hind 7 euri)
või annetada pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa