ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu seekordne külaline on Risto Rasimus.
Tere tulemast! - Tänan!
Sa oled pärit Kymenlaaksost.
Aga sa vist sündisid Mikkeli kandis?
Ma sündisin hoopiski Lahtis.
Sündisin Hennala kasarmutes.
Sa oled ohvitseri poeg. - Olen ohvitseri poeg ja ohvitseri isa.
Kuidas möödus su varajane lapsepõlv?
Sul oli üks kriitiline juhtum, millest sõltus kogu su elu.
See oli ohtlik juhtum.
Ma olin 2aastane.
Elasime Hennala kasarmute piirkonnas.
Sinna viis ühe linnaosa tee, mille ääres olid sõjajärgsed barakid.
Elasime ajutiselt ühes sellises barakis.
Ema rääkis hiljem,
et ühel päeval toodi isa veoautoga koju.
See oli vene päritolu veoauto, kus oli taga kaks veosilda.
Ma olen alati olnud rahulik, aga vilgas inimene.
Sel ajal, kui isa tuppa tuli, jäi sõdurpoiss autorooli
ja ma jõudsin samal ajal minna kahe tagaratta vahele roomama.
Hea, et mind nähti.
Mu ema ja naabrinaine nägid, et nende Risto on ohtlikus kohas.
Ta hakkas karjuma. Sõdurpoiss läks rooli taga närvi.
Ta ei saanud kuidagi seda autot pidama,
kuna auto oli kallaku peal.
Siis tuli isa ja tõmbas 2aastase Risto autorataste vahelt ära.
Kui ema sellest aastaid hiljem rääkis, siis ta ütles,
et talle jäi tol ajal selline mulje,
et Risto eluks on mingid plaanid varuks.
Ja hiljem saigi selgeks,
et sellest algas teekond, mis oli eelnevalt valmistatud.
Jumal oligi su ellu paljud asjad valmis pannud.
Paljud asjad ka toimusid.
Sa sündisid ajal, kui oli Kouvola ärkamine
ja olid hiljem nii vana, et osalesid ise selles ärkamises.
Ärkamise sisse astudes olin ma 16aastane.
Peale seda läksin piiblikooli.
Peale 3 aastat kestnud piiblikooli läksin sõjaväkke.
Sõjaväest tulles jäin Kouvolasse. Sõjaväes olin ka Kouvolas.
Kouvolas oli noorte palvering.
Ka vanemad palvetasid taustal, et Jumala ärkamine võiks alata.
Nii see algaski ja ma läksin kaasa noorte ärkamislainega.
Ma jäingi sinna. See oli väga võimas. Sajad noored olid liikvel.
Meil oli noorte seas 3 koosolekutelki.
Kui noortel kool läbi sai, olid neil autod vastas.
Noored olid gümnaasiumi klassidest.
Läksime maakonda evangeliseerima.
Ma jäin sinna.
Kogesin tugevalt, et see on Jumala koht minu jaoks.
Ma olin seal üks noortest ja üks kolmest vennast
seda kõike vedamas.
See oli mu jaoks üle 2aastane tihe projekt,
mille Jumal mu jaoks valmistas.
Selles oli Jumala vägi, ärkamine ja seal polnud vaja omi plaane teha.
Samuti polnud vaja tegutseda omal moel ja omas tarkuses.
See oli väga spontaanne.
Selle taga olid mitmed aastad - ka sõjaaegsed,
kui ilmikud palvetasid ärkamise ja eriti noorte ärkamise pärast.
Nad tegid tänavamisjonit ja mängisid kitarri.
Ma ise sattusin ka selle melu sisse.
See oli ka aeg, kus noored palvetasid enestele ruume.
Koguduses oli probleem, kus pidime reserveerima kõik õhtud.
Vahel jäime ka hilja õhtuti peale.
Selle palve tulemusel juhtus see, et küla kino läks pankrotti.
Läksime koos Timo Rämöga kiiresti Helsingisse
selle kinnisvara omaniku juurde.
Tahtsime läbi rääkida üüri suhtes.
Ta küsis 10kordset üüri,
kuid kui ta kuulis, kuhu see läheb ja mis seal toimub,
siis saimegi seda kino üürida.
Kuid kuna ta sai aru, millest jutt käib
siis saime üürida selle kümnendiku summaga sellest,
mida ta alguses küsis.
Tagasi tulles ronisime kino katusele ja vahetasime tähed ära.
Nii et, sellest sai siis me tegevuskeskus.
See kõik on siis seotud mu noorusaja tegevusega seal kandis.
Küsiksin veel sellega seoses,
et praegu palvetatakse Soomes palju ärkamise pärast,
et ilmalikustumise tendents väheneks.
Seda asja on palju uuritud
ja selle asja pärast on palju palvetatud.
Mis kõik peaks juhtuma, et ärkamine ikka tuleks?
Seal oli tugev ilmikute liikumine.
See üllatas ka mind,
kuigi olin ju piiblikooli kaudu kogu kristliku tegevusega seotud.
Käisime kodudes.
Sh ka selles kodus, kust ma endale naise leidsin.
Sõjajärgsetes ja rindemeeste majades paistis vahel olevat 2 katlaruumi.
Kui ma oma äiapapa trepist alla astusin,
oli seal paremal pool plekist uks.
Selle taga oli kivisöe ladu. Lisaks ka puid.
Ning ahi, millega maja köeti.
See tundus linnapoisile õudsana.
Aga kui avasin kõrvalukse, siis seal oli altar.
Sinna mahtus vähemalt 5-6 inimest.
Seal oli ka väike altaritahvel. Kaunistusi polnud.
See oli selleks, et pere ja naabrid koguneksid sinna iga päev palvetama.
See peegeldas ilmikute liikumist, mis tekkis peale sõda ja oli tugev.
Igatsus oli selline,
et nad liikusid spontaanselt mööda tänavaid
ja tegid tänavamisjoni tööd.
Nad korraldasid ka piibliringe ja neil oli üksainus palve -
Jumal anna ärkamist!
Kui rääkida noorte ärkamisest ja Kouvola ärkamisest,
siis see polnud selline,
kus poistel ja tüdrukutel oleks olnud ettevalmistusaega selleks.
See oli midagi sellist, mida Jumal oli ette valmistanud.
See tõusis üles nagu lilleke või miski muu asfaldipraost.
Või miski tõusis surnud, külmast kõrbest.
Kas Kokkola ärkamine toimus samal ajal?
Kokkola, Satakunta ja Mikkeli ärkamised olid samal ajal.
Neid ärkamisi oli mujalgi.
Aja kohta võis öelda, et see oli Jumala aeg.
Sõjast oli möödas umbes paarkümmend aastat.
- Umbes sellel ajal jah.
Palveringidega alustati kohe peale sõda.
Osad inimesed tulid tagasi rindelt, teised tegid koduseid töid.
Nende piibliringide, ärkamise ja palve juured
lähevad palju kaugemale.
Sa oled oma elu jooksul osalenud palju
nii koguduse töös kui noortetöös.
Lisaks osalesid viimastel aastakümnetel
kirikukogu liikmena mitmes ametis.
Vaatleme veel seda perioodi 70'ndate alguses
ja Rahvamisjoni teket.
Sa vist olid ka selle sünni juures? - Jah.
Sellal tekkis Noortemisjon ja lisaks tekkis palju koolimisjoneid.
Nende järel tekkis Rahvamisjon.
Selle registreerimine oli kas 1967, 1968 või 1969.a.
Sel ajal moodustus neist Rahvamisjon.
See on tähelepanuväärne, et 60'ndad olid Soomes teatud muutuste aastad.
Siis põletati omi passe
ja vanas üliõpilasmajas toimus nii mõndagi.
Toimusid ka marsid jne.
See oli pulbitsev aeg.
Jah. See oli aeg, kus olid ka teismeliste misjonid jne.
Kui räägiti, et noored said usklikeks,
siis sel oli teistsugune tähendus võrreldes tänase päevaga.
Kouvola tänavatel oli näha,
et noorte seas oli toimunud tõsine muutus.
Seal oli ainult 2 leeri - usklikud ja mitteusklikud.
See vankumatus on olnud hea ja ülesehitav.
Sellest on palju räägitud.
Aga näiteks Lapual olid tänavu suured tulvaveed.
Igal pool uputas.
Osade suvilate alused andsid järgi kui mõni puu nende kõrvalt langes.
Nii et, see polnud parim alus, millele ehitada.
Sama juhtub ka siis, kui Jumal annab ärkamise.
Vigu ja läbikukkumisi tuleb ikka ette.
Osa inimesi leiavad Jumala, osad mitte, käies läbi omi valusid.
Ei hakkaks sel teemal pikalt rääkima, mis on olnud õige või vale
ega oska ka kõige eest andeks paluda nagu vahel tehakse.
Aga me oleme olnud kaasas Jumala suures töös
ja meiega olev tarkus on meile arusaamatu.
Me kristlased oleme vahel teatud moel liiga armutud
ja püüame leida seda üht ainsat asja, mis on vaid õige.
Nii on.
Me kasutame vahel liiga palju võimu, nii nagu me isegi tol ajal.
Nüüd peeti 50.aastapäeva pidustusi.
Seal nägime, kui palju inimesi kaasas on.
Kui tugevalt nad on juurdunud Piiblisse
ja läinud Jumalariigi tööle kogudustesse ja kirikutesse,
Oluline on siin see,
et Jumal on tekitanud midagi sellist, mida inimene ei saa ära rikkuda.
Sul on üks joonis kaasas, mis peegeldab su usuelu alustalasid.
Kirjelda neid palun.
Sellest on nüüd 50. aastat möödas.
Inimesed on ka minu puhul näinud seda protsessi
ja ka seda, mis juhtus kinoga.
Seitse ajalehte ja me mõlemad telekanalid
tegid sellest suure loo.
Inimesed mäletavad seda vestlust väga hästi.
Nad küsisid,
et millised asjad nüüd, peale 50. aastat, on olulised?
Ma joonistasin neile kolmnurga nagu kiriku tornitipu.
Tipus on rist.
Alumisele küljele kirjutasin "Jumal on". See on põhiline.
Ühele kolnurga küljele kirjutasin "Elu on praegu"
ja kolmandale küljele kirjutasin "Armastus liigutab".
Selle peamine mõte või põhikujund
pärineb aastakümne algusest noorte strateegia ideest.
See on mu elu põhikujund.
Et ma võin iga päev palvetada: "Meie Isa, kes Sa oled..."
See, kus Ta on, see on teisejärguline,
kuigi selge on see, et Ta on taevas.
See "Jumal on" on põhiasi.
See on meile kõigile põhiasi,
isegi kui väitleme selle üle, kas on või ei ole.
Tema olemasolu ei saa keegi eitada.
Tema nimigi on "Mina olen".
Kuid mis puutub sellesse, et elu on praegu,
siis olgu mees või naine,
see algab sellega, kui tulevad esimesed kutsed.
Siis me ütleme: "Mitte praegu, aga siis, kui..."
See "siis kui..." on see, kui me asja kuhugi edasi lükkame.
Ja kui kätte jõuab "siis kui..." aeg ja peab otsustama
ning oma elu Jumala poole sirutama,
siis tuleb "kuid muud..." Siin on kõik muud asjad.
Viimastel aegadel märkavad liiga paljud,
"justkui" oleks pidanud midagi tegema,
aga juba on hilja.
Nende elu on ära elatud.
Seda see tähendabki, et elu on praegu.
Olles olnud kõik need aastad kirikuvalitsuses.
Kõige alus on see, et armastus liigutab.
Jumala armastus liigutas algul Päästjat,
kes meie eest ristil suri ja meie eest palub.
Kui see Jumala armastus meid puudutab,
siis suudame ka jääda paigale.
Me osutame armastust Jumala suhtes ja teiste inimeste suhtes.
Need 50. aastat murdeaega on olnud Jumala armust.
Teele asumine oli Jumala poolt nii võimas,
et oleme sel teel siiani püsinud.
Samad lähtekohad kehtivad ka täna,
kuigi mul on olnud erinevaid töid ja askeldusi.
Me teame, et hingevaenlane on olemas.
Ta püüab igatmoodi inimesi takistada,
et nad ei võtaks vastu Jumala Sõna ega seoks end sellega.
Ning ei teeks neid asju, millest sa just rääkisid.
See on võitlus, kus peame iga päev valima,
kumba "koera" me toidame?
Kas seda koera, kes meid Jumalast kaugemale viib?
Või seda koera, kes toob lähemale?
See valik tuleb meil langetada iga päev.
Nii see on.
Mõned inimesed arvavad, et just kirikutöös, pastorina,
noortetöö tegijana
või muidu tugevalt kiriku askeldustes kaasa lüües
kannab süsteem ise inimest kaasas.
Ma vastan ühest küljest rõõmuga ja teisalt murega,
kui mult' küsitakse, milline Jumal mul on?
Ma pean Jumalale lähenedes vastama:
"Sina kõige armulisem Issand Jeesus."
Pean tõdema, et Jumal on olnud ääretult armuline.
Patte, läbikukkumisi ja langemisi on noore mehe elus ikka.
Need ei jää ainult noorusaega. Elu on täis võitlusi ja langemisi.
Aga hea asi on siin see,
et Jumala Vaim kõnetab, annab armu ja uue võimaluse.
Samuti võimaluse
tulla esimest korda Jumala ette ja paluda oma patud andeks
ning teha seda samas igapäevaselt.
Kõige tähtsam on aga see,
et Jumal annab me südameisse rahu ja andekssaamise kogemuse.
Jeesusega koos võime me elada.
Olgu siis usaldusisik, töötegija või tavaline inimene.
Ainult nii peab vastu.
Mõeldes sellele,
et tänapäeval on üha kasvav hulk inimesi õnnetud -
neil on psüühikaprobleemid, stress, igasugune väsimus ja lisaks tülid,
siis just siin peab oskama aru saada, et Jumal armastab mind.
Ta armastab mind, olgu ma siis milline tahes.
Kasvõi suur kurjategija nagu röövel ristil.
Et saaksime aru sellest, et on üks, kes armastab.
Ta andis oma elu.
Armastuse käsitlus muusikas ja laulusõnades on kõik moonutatud.
Jumala armastusest - agape armastusest - palju ei räägita.
Nii on.
Usun, et põhjus, mks olen püsinud omal teel,
on see, et Jumal andis mulle tugeva lähteperioodi.
Kuidas ma olen Jumala teedele kutsutud
ja kõik sellega seonduv -
kui ma hakkan kahtlema, et kas ikka Jumal on selle taga,
siis võin tulla nende lähtekohtade juurde
ja nende perioodide juurde, kus Jumal on mind eriliselt hoidnud.
Kirikuvalitsuses olles oli sul üks selline asi,
mis inimeste ettekujutuse järgi oleks pidanud minema teistmoodi
võrreldes sellega, kuidas see läks.
See näitab seda, et kui Jumal on midagi otsustanud,
siis Ta ka teeb seda.
Olgugi, et see läheb paljude normidega vastuollu.
Ütlen ära, miks ma olen ikka veel nii pikalt usaldusisiku ülesannetes.
Otsustasin selgelt enda sees, et ei sea enam oma kanditatuuri üles.
Ei kirikukogusse ega ka kirikuvalitsusse.
Põhimõtteliselt on olnud nii, et kahest ametiajast piisab
ja mehed ning naised vahelduvad.
Sellele kokkuleppele tuginedes läksin koostama nimekirja.
Kandideerisin kirikukogusse ja osutusin valituks.
See oli esimene asi.
Vastavalt reeglitele otsustati võtta piiskopkonna juhatusse naine.
See oli Mikkeli piiskopkonna otsus.
Kandidaate pidi olema kolm ja minu nimi pandi kirja teisena.
Kui minna kirikukokku,
siis Mikkeli kirikukogu aseesimeheks valiti üks naine - erialalt arst
ja seetõttu ta ei saanud osaleda kirikuvalitsuse esimehe valimistel.
Siis tehti hääletus
ja Risto Rasimus esitati veel samasse ametisse.
Mina, kes ma keeldusin ja ei tahtnud, aga ikkagi valiti mind veel 4. aastaks.
Kui keegi tahab kahelda,
siis ta võib mõelda, et see oli juhus jne.
Aga minu jaoks pole see mingi võistlus
või elu ja surma küsimus -
minu jaoks on see suur Jumala ime ja Jumala poolt ettevalmistatud asi.
Ta andis mulle selleks väge.
See kinnitab ka su joonistust, kus sa ütled "Jumal on".
- Just.
Ta on igal hetkel ja Ta on väeline ning Tal on kõik võim ja vägi.
Tänapäeval toimub igasuguseid asju kogu maailmas.
ka Lähis-Idas, Koreas jne.
Me teame siiski, et Jumal on olemas ja Tal on kõik võim ja vägi.
Just nii ongi.
Kui me siin vestleme, siis näeme,
et Jumal on oma armus pannud me kõrvale verstapostid,
kus Ta on eriliselt me kõrvale tulnud.
Kus Ta näitab, et Ta on olemas.
Elu jooksul on olnud nii, et kui kahtlus tahab hinge pugeda
ja kui ise ka kuskil alla annan
ning kiusatuste keskel tahan kuhugi põgeneda,
siis Jumal kinnitab oma Sõna läbi
ja ka elukogemuste kaudu.
Et kui Ta on midagi öelnud ja lubanud,
siis nii on juhtunud ja juhtub ka edaspidi.
Sa elad Kouvolas ja Kymenlaaksos.
Milline on seal eri konfessioonide tahe teha koostööd?
Kas see on hea või kehv?
Tegelikult on Kymenlaaksos asjad hästi.
Kristlased seal piire ei kompa. Seal on palju koostööd ja ühisüritusi.
Me käime üksteise üritustel.
Ärkamise ajal läksime kõik koos tänavatele
ja tegime koos ühisüritusi.
Selliseid ühisüritusi on palju ka praegugi.
Kymenlaaksos tülisid ja eraldumisi ei ole.
Johannes ütles: "Kui nad oleksid üks".
See ongi Johannese-keskne asi, et need tülid kaoksid.
Kui tülitsetakse, siis hingevaenlasel on hea tulla sisse segama.
Jah.
Ma ise arvan, et kui kirik - Kristuse kirik
ja kõik meie kirikud keskenduksid olulistele asjadele -
nendele, mis on ühine, mis on tõde,
mida Jumal ilmutab ja mis on tähtsaimad,
siis neid tülisid oleks ka vähem.
Kui aga seame esikohale edu ja võimu asjad
ning muud teisejärgulised asjad,
olgugi, et need on ka tähtsad,
siis nendest võivad saada tülide põhjustajad.
Samuti võivad need luua ka kildkondi.
Pean ütlema, et viimasel ajal on kirikutes palju räägitud
tähtsatest asjadest, aga vähe olulistest asjadest.
Rootsi on olnud meile eeskujuks nii heas, kui ka halvas.
Viimasel ajal on ka kiriku poolt tulnud üsna halbu asju.
Näiteks eemaldab piiskop kirikutelt ristid.
Need on kurvad lood, millest taevas ei saa vaiki olla.
Just nii on.
Vana ilmikust jutlustajana tahaks tuua esile asja tuuma.
Mitmed asjad neist on tähtsad.
Kindlasti mitte ristide eemaldamised jms. pole õiged
ja paljud asjad ongi tähtsad,
kuid siis tekib küsimus, et mis saab siis
nagu Jumal Piiblis ühe vennale ütles:
"Sel ööl nõutakse sinu hing..."
Mida on tänane kirik rääkinud inimeste hinge pääste teemal
viimastel aegadel?
Palju vähem, kui ühiskonna teemadel
nagu võrdõiguslikkus, kõrvale jäämine jne.
Need on igati tähtsad teemad ja kirik peabki neist rääkima,
aga mitte Jeesusest ja pattude andestusest
rääkimise arvelt.
Piibel ütleb: "Ma süüdistan teid, preestrid!"
Preestritel ehk jumalasulastel, kes kuulutavad Jumala Sõna,
on väga suur vastutus.
Eriti just viimasel kohtupäeval.
Jah.
See on sama tõsine ka iseenda puhul.
Kas me ujume pärivoolu või me südametes on mure,
kuidas peaks õigesti tegutsema ja elama.
Samuti peame enda seisukohalt vaatama,
kuhu me kirik ja teised kirikud on teel?
Ehk siis - kuidas me teenime Jumalat?
Et me ei hakkaks nägema vigu teistes,
vaid igaüks isiklikult läheb Jumala ette.
Et me nõuaksime taga puhtust ja pühitsust.
Nüüd aga võiksid öelda vaatajatele, mida Jumala Vaim sulle annab.
Ma tean, et te vaatajad ja kuulajad olete palvetavad inimesed.
Ma kutsun teid üles palvetama oma kirikute eest
ja eriti luteri kiriku eest,
kus olen ka ise saanud kaasa teenida.
Soovin, et võtaksite selleks aega.
Ja tooksite palvealtari ette ka me töötegijad,
kiriku otsustajad ja usaldusisikud,
usaldades Jumalat, et Jumal pole kuhugi kinni jäänud
ega andnud meile kogemata raskeid ja pimedaid aegu.
Jumalal on selles kõiges oma eesmärk. Jumal ei eksi selles.
Talle on tähtis, et igaüks kogeks päästet
ja pääseks taevasse.
Seda palvet ma palun ja hoian oma tõrviku kõrgel,
et tahame käia Jumalaga.
Jumala Sõna on kõige alus. Ka palve.
Need on need 2 asja -
palvetada, lugeda Jumala Sõna ja püsida selles.
Et me selles püsiksime.
Püha Vaim on see, kes saab seda avada meiele,
et sealt tuleks seda värsket Sõna, mis avaneks just selles olukorras.
Seda me vajame.
Ja et me oleksime selles Sõnas piisavalt palju.
Ma tean, et Soomes on tekkinud palju palverühmi. Neid tuleb juurde.
Samuti on tekkinud palju kodukogudusi, kodurakukesi.
Usun, et kodugruppe ja kogudusi oli ka Kouvolas ja Kymenlaaksos,
kui 70'ndatel oli ärkamine.
Jumal kuuleb, kui on avatud kanal,
mille kaudu Ta saab tulla.
Ja küll Ta selle siis ka teoks teeb.
Tihti me kontrollime endid ja teisi inimliku tarkusega.
Kuid peaksime laskma Jumalal teha seda ja palvetada kõikide eest.
Ka vaenlaste eest.
Täpselt nii.
Aitäh Risto, et olid siin saates ja jagasid oma arvamust ning elu,
lahates tähtsaid küsimusi.
Jumal õnnistagu sind
ja kuna oled veel kiriku juhatuses kõrgel kohal,
siis et Jumal võiks sind seal kasutada.
Selle eest ma palun ja sellepärast tahangi seal olla.
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (7 euri)
või annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa