Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares.
Vieraanani tänään on Dan Portnoj Turusta. Tervetuloa.
Kiitoksia. - Sinä olet syntynyt juutalaiseen perheeseen.
Teillä taitaa olla viimeisin Suomessa toimiva vaatetusalan yritys, -
joka on juutalaisomistuksessa.
Ehkä jopa ihan viimeinen.
Ei mennä vielä tähän päivään vaan siihen kun 78 vuotta sitten synnyit.
Kerrotko lapsuudestasi ja minkälaisia muistikuvia sinulla siitä on?
Kyllä ihan mielelläni. Meitä oli kolme lasta, isä ja äiti.
Isä oli alkoholisoitunut muusikko, -
joka jätti meidät, kun minä olin noin 7-vuotias.
Sen jälkeen meidän äidin äiti tuli meille asumaan -
ja hän elätti meidän koko perheen myymällä puutorilla -
rikkailta juutalaisilta saatuja vaatteita ja kangaspaloja.
Elämä oli erittäin niukkaa.
Välillä oli pulaa ruuasta, välillä vaatteista.
Ei ollut polkupyörää, ei luistimia, ei suksia. Koulussa vähän hävetti.
Mutta niin elämä meni eteenpäin ja kun täytin 10 vuotta, -
äiti sarastui vähän pahemmin ja meidät lapset lähetettiin -
niin sanotuiksi ottolapsiksi juutalaisiin perheisiin.
Minut lähetettiin setäni luokse Tampereelle.
Olin 10-vuotias ja kävin neljännen luokan koulua siellä.
Oli jotenkin tuskallinen olo.
Setäni olisi halunnut adoptoida minut ja viedä Israeliin, -
kun he muuttivat muutaman vuoden päästä Israeliin.
Mutta äiti sanoi, että lapsistaan hän ei luovu.
Myöskin sisko Ruotsista otettiin takaisin.
Sen jälkeen sairastuin. Silloin ei ihan tiedetty, mutta se oli masennusta.
Olin Arvo Ylpön lastenlinnassa yli puolivuotta.
Tutkittiin, hoidettiin ja -
parannuin niin paljon, että pääsin kotiin.
Vuosi jäi tavallaan oppikoulua väliin.
Sitten alkoi elämä jollaintavalla sujumaan.
Mummu oli erittäin ahkera vaikka hän oli vanha ihminen.
Minä autoin häntä joskus kangas- pakkojen ja vaatteiden kantamisessa.
Puutorille piti pystyttää joka päivä koju ja iltapäivällä korjata pois.
Tosin häpesin sitä. Koulukavereitteni kanssa kiersin aina korttelin.
Minua jotenkin hävetti se köyhyys.
Mutta en kokenut lapsena antisemitismiä, -
mikä nyt on erittäin voimakkaasti esillä.
Tästä juutalaisuudesta vielä.
Se oli Suomessakin sillä tavalla, miten sen sanoisin, sata vuotta sitten -
juutalaisilla ei ollut samoja oikeuksia kuin valtaväestöllä.
Pitää paikkansa. Silloin juutalaiset saivat harjoittaa ainoastaan -
vanhojen vaatteitten ja tavaroiden myyntiä.
Vaikka siellä oli professoreita, insinöörejä ja eri alojen eksperttejä, -
en muista milloin, mutta se laki tuli aika myöhään, että he pääsivät -
omaan ammattiinsa.
Eräänlaista syrjintäähän se oli. - Kyllä. Näin voi sanoa.
Se ei ollut ainoastaan Suomessa vaan siihen aikaan kaikkialla maailmassa.
Yleisesti ottaen juutalaiset ja suomalaiset -
tulivat hyvin toimeen keskenään. - Niin varmasti.
Tänä päivänä monet tutkija, jotka ovat tutkineet DNA:ta, -
ovat sanoneet, että 50 prosenttia Suomessa asuvista,
niissä virtaa juutalainen veri.
Siksi Suomessa on enemmän Israelin ystäviä kuin muissa pohjoismaissa.
Pitää paikkansa. Minullekin on tullut esille, -
että joidenkin asiakkaitteni isoisän isä tai äiti on ollut juutalainen.
Niitä on tullut venäjältä ja Saksasta Ruotsin kautta Suomeen.
Kyllä. Minun äidin vanhemmat tulivat Puolasta ja -
isän vanhemmat Venäjältä.
Miten elämäsi lähti lapsuuden jälkeen kehittymään?
No, se lähti kehittymään. Vähän olo parani.
Juutalaisesta seurakunnasta löytyi ystävällinen varakas perhe, -
joka avusti meitä. Osti muun muassa minulle sukset ja luistimet, -
että pääsin muitten kanssa koulun urheilutunnilla harrastamaan.
Ja siitä elämä meni, käytiin koulua ja menin armeijaan.
Mutta sitä ennen tapahtui erittäin merkittävä asia.
Tapasin 17-vuotiaana kauniin uskovaisen kristityn tytön, -
jonka kanssa olemme nyt olleet naimisissa 58 vuotta.
Menimme naimisiin, kun olimme seurustelleet kolme vuotta.
Eli kaksikymppisinä ennen kun lähdin armeijaan.
Meillä on kaksi poikaa. Toinen on juutalainen, Mooseksen uskoinen, -
toinen on messiaaninen juutalainen -
ja molemmat ovat yhtä rakkaita minulle.
Aivan. Olen ymmärtänyt, että tämä entinen tyttöystävä, -
aviovaimo on ollut hyvin tärkeä rinnalla kulkija sinun kanssasi.
Hän on ollut elämäni tärkein ihminen. Ilman häntä en olisi tässä.
Olen nimittäin monta kertaa kärsinyt erittäin pahasta masennuksesta.
Se että aloitit sillä alla, -
-isoäitisi kanssa aloitit lumppujen keräämisellä-
vaatetusalalla, joka oli juutalaisille, voisiko sanoa, hyvin tavallinen bisnes.
Lähdit siihen mukaan. - Kyllä, vähän niin kuin vaistomaisesti.
Äidin isällä oli Suomen ensimmäisiä pukutehtaita Turussa.
Hän kuoli vuonna 1946 -
ja jatkajaa ei ollut tai sanotaan, ettei ollut kyvykästä jatkajaa, -
koska isästäni ei ollut siihen. Se loppui ja se vähän suisti meidät -
vielä huonompaan asemaan.
Jouduin itse armeijan jälkeen -
tai pääsin Kestopuku nimiseen tehtaaseen töihin, -
jossa aika nopeasti kohosin tuotepäälliköksi.
Sitten tapahtui elämäni ehkä toiseksi traagisen asia.
Siinä välissä, kun vaimoni oli 25-vuotias, -
hän sairastaa erittäin pahaan astmaan, -
astma tuli niin pahaksi, että hän joutui sairaalaan hengityskoneeseen.
Minä olin yötä päivää, nukuin sairaalan odotushuoneessa.
Olin likainen ja partainen. Pelkäsin joka päivä hänen kuolemaansa.
Silloin käännyin voimakkaasti Jumalan puoleen.
Eikä se ollut ensimmäinen kerta.
Ja Jumala pelasti hänet. Hän oli kymmenen päivää narkoosissa.
Mutta sitten hän toipui ja meidän elämä rupes menemään eteenpäin.
Minulla oli työtä.
Sen jälkeen tapahtui tämä. Kun olin Kestopuvussa töissä vuonna -72, -
-se oli muuten juutalainen yritys-
mutta minulle tarjottiin toisessa juutalaisessa yrityksessä, -
Milgo Oy:ssä, joka oli naisten kappatehdas.
tarjottiin johtajan ja osakkaan paikkaa.
Kävin allekirjoittamassa paperit.
Kaikki piti olla selvää.
Seuraavana päivänä, kun menin töihin, -olin jo irtisanonut itseni-,
niin Kestopuvun johtaja huoneessa paloi punainen valo monta tuntia.
Vähän ihmettelin sitä kunnes totuus selvisi.
Minulle tultiin sanomaan, että "Sinun paikkasi Milgossa on mennyt. -
Siitä ei tullut mitään".
Tämä johtui siitä, että Kestopuvun johtaja oli juutalaisen seurakunnan -
yksi korkeimmista ja mahtavimmista persoonista.
Erittäin voimakastahtoinen mies.
Itkin melkein loppu päivän mutta jatkoin työtä, koska muuta ei ollut.
Se oli varmaan aikamoinen shokki -
nuorelle, hyvässä karriäärin alussa olevalle. - Nimenomaan. 32-vuotiaalle.
Siitä oli jo sopimus, jossa oli nimet paperissa. - Kyllä.
Juridinen sopimus. Olisit voinut viedä sen käräjäoikeuteen, -
jolloin olisi saanut kunnon korvauksen, että se mitätöitiin yksipuolisesti.
Nimenomaan mutta nuori, arka, köyhä juutalainen.
Tunsin itseni alempiarvoiseksi, joten tyydyin kohtalooni.
Ja sitä ennen oli ollut aika pitkä erämaavaihe vaimon sairauden takia.
Kyllä. - Se painoi sillä ja sitten tuli toinen.
Oli suuri Jumalan ihme, että sä siitä pystyit nousemaan.
- Kyllä. Mutta yhdeksän kuukautta sairastin vakavaa masennusta.
Voi sanoa, että siitä noin kuusi kuukautta, en noussut juuri sängystä.
Olin hoikka, nuori, hyväkuntoinen mies. Laihduin kymmenen kiloa.
Lääkärit epäilivät jo, että minulla on syöpä.
Haettiin, tutkittiin vatsat ja keuhkot ja päät ja kaikki mahdolliset paikat.
Ei löydetty mitään. Sitten todettiin, että niin paha burnout -
tai masennus, miksi sitä haluaa sanoa.
Se oli vaan ottanut voiton ja vienyt miehestä voiman.
Mutta sinä sanoit tuossa ennen ohjelmaa, että -
joka päivä olet rukoillut Jumalaa.
Se on ollut kokoajan sinun kanssasi.
Jumala nosti sinut ja antoi voiman perustaa oman yrityksen.
Näin minäkin olen sen ajatellut.
Tuli voimakas halu ja tahto päästä pois Kestopuvusta.
Minua oli niin väärin kohdeltu siellä.
Joka päivä edelleen minä rukoilen Jumalaa.
Ei sellaista paikkaa, ei aikaa, ei maata, missä olisin ollut matkoilla, -
että iltarukous ja keskustelu Jumalan kanssa -
olisi aina viimeinen tekoni ennen nukkumista. Ei kertaakaan.
Kyllä. Ja kun sanoit, että et ole hirveän paljon pitänyt yhteyttä -
näihin juutalaisiin Raamatunopetuksiin, -
vaan olet hyvin paljon elänyt tätä suomalaista kristillisyyttä.
Pitää paikkansa. Me vietetään, koska mun vaimo on kristitty, -
kaikki kristityt pyhät ja myöskin juutalaisten suurimmat pyhät, -
kun en valitettavasti tiedä juutalaisuudesta kovinkaan paljon.
Olen ajatellut, että kyllä Jumala minua silti kuulee ja kuuntelee.
Elämä on kuitenkin nyt erittäin hyvällä mallilla.
Minulla on ihana vaimo, ihanat lapset, ihanat lapsenlapset -
ja ihanat lapsenlapsenlapset.
Eli neljä polvea jo. - Kyllä.
Käytkö läpi sitä, kun perustit yrityksen. Millaista yritystoiminta on?
Tiedän, että siellä on rakennemuutoksia ja kova kilpailu.
Miten aloitit?
Se on erittäin vaikeaa. Olin osittain vielä Kestopuvun palveluksessa.
Vanhempi poikani oli 16-vuotias silloin.
Hänelle tuli päähän yhtäkkiä, että hän lopettaa koulun kesken.
Ajattelin, mutta en voinut pakottaa, että jos mä perustan yrityksen -
ja hän rupeaisi myymään siellä niitä vaatteita, mitä ostan, -
vaikka hän oli nuori poika.
Vuokrasin Turun vanhasta National nimisestä hotellista -
yhden hengen huoneen. Se ei silloin enää ollut hotellina.
Ostin sinne sata takkia.
Joka vei minut vähän niin kuin hermoromahduksen partaalle, -
että pääsenkö koskaan eroon niistä.
Huone oli kolmannessa kerroksessa. Poika myi niitä siellä provisiopalkalla.
Hän sai 10 euroa per takki, mitä hän myi.
Olikin yllättävää. Mainostin itseäni Suomen ensimmäisenä -
naisten takkien varastomyymälänä.
Siitä kaikki alkoi. Sitten tuli vaihe, kun poika halusinkin takaisin kouluun.
Vuoden kuluttua. Silloin kävi niin hyvä tuuri, että minun siskoni, -
joka oli asunut Hollannissa, hänelle tuli ero, hän muutti Turkuun,-
otin hänet töihin. Sen jälkeen pikkuhiljaa olen laajentanut niin, -
että minulla on nyt kaksi naisten takkien erikoismyymälää.
Toinen Turussa ja toinen Raumalla.
Sekä miestenvaatteiden erikoismyymälä Turussa.
Meitä on tällä hetkellä töissä, riippuen sesongista, 10-15 henkeä.
Sen verran mä ajattelin, mikä on olennaista vaatetus- ja pukuliikkeessä,
on ymmärtää muotia ja -
että tilataan oikeita tavaroita.
Juuri näin. Ymmärtää ja, mikä on kaikkein tärkeintä -
tänä päivänä ja aikaisemminkin, asiakaspalvelu ja hyvä henki.
Kestopuvussa olin työläinen, alempiluokkainen.
Minut toivotettiin tervetulleeksi, koska olin hyvä urheilija.
Kestopuvun sanoin "Täällä ei harrasteta biljardia eikä pingistä, -
vaan täällä tehdään kovasti töitä, mikäli haluat meillä on.
Minä toivotan myyjäni tervetulleiksi sanoin "Tervetuloa kotiin".
Me olemme pieni yritys. Me jaamme ilot ja surut.
Meiltä ei ole kukaan myyjä irtisanoutu- nut näiden 40 vuoden aikana -
muuta kuin eläkkeelle lähtemisen kautta.
Joo. Onko siinä ollut aaltoiluja, jos ajattelee, -
että rakennemuutoksia on tapahtunut kilpailutilanteessa? - Kyllä.
Mutta sekin on ihmeellistä ja Jumala johdatusta, -
että saimme nopeasti maineen, että myymme hyvää tavaraa edullisesti.
Kun tuli lama-aika -90 luvun alussa ja muilla meni huonosti, liikkeitä loppui,-
meidän myynti kasvoi. Aivan Jumalan johdatusta.
Ihmettelin vaan, että miten se on mahdollista.
En heti tajunnut sitä enkä kiittänyt. Nyt jälkeenpäin, -
ja poikanikin on sanonut, että muistatko isä ne vaikeat ajat.
Vaikka ne ei ollut meille vaikeita.
Se on totta. 90 -luvulla myyjä kohtasi vain myyjän yleensä. - Kyllä.
Ostajia ei ollut.
Teillä on naisten erikoistavaraliike ja samoin miesten.
Mitkä ovat kestäviä tuotemerkkejä teillä?
Meillä on määrätyt, tunnetut, kaikki parhaat tuotemerkit.
Meillä on erittäin hyvä kokolajitelma.
Koska isojen miesten ja naisten on vaikea löytää, -
niin meillä on valtavan suuria. Esimerkiksi miesten puvuista -
niin suuri koko, että ympärysmitta saa olla 170 senttiä.
Melkein minun pituuteni ja vielä löytyy vaate.
Samoin naisille, kun elintaso on kasvanut. On nuoriakin isoja naisia.
Ei he halua mammavaatteita vaan ne pitää olla muodinmukaisia.
Seuraamme muotia mutta ei pinta- muotia, niin kuin ulkolaiset ketjut.
Niitä vähän pelkäsimme, mutta ei ne meidän myynti vaikuttanut.
Me olemme aikuisten vaatettaja, -
hyvällä palvelulla ja hinta-laatusuhteella.
Oletan näin, että siinä täytyy olla sinulla myöskin -
jonkinlainen erityinen armonlahja nähdä mitä ostetaan.
Siinä olet aivan oikeassa. Se on se kaikkein ratkaisevin paikka.
Kun ostaa tavaraa, ne pitää ostaa puolivuotta etukäteen.
Siinä pitää olla Herran siunaus mukana, että osaa valita oikeat värit, -
oikeat mallit, oikeat koot.
Nyt ainakin yksi pojistasi on jatkamassa tätä sinun kanssasi.
Kyllä. Vanhempi poika hoitaa pääasiassa naistenmyymälöitä
Minä hoidan hänen poikansa kanssa miestenmyymälää.
Eli kolme polvea. - Kolme polvea on nyt töissä.
Myöskin vanhemman pojan nuorin poika on jo naistenmyymälässä töissä.
Työllistämme omaa väkeä.
Joo. Jotenkin ajattelen, että kun olet nähnyt tämän alun -
ja jo vuosikymmeniä, niin varmaan sinulla on mielessä, -
mitenkähän kättesi työ jatkuu. - Tottakai.
Olin jo vähän huolissani joitakin vuosia sitten, kun ei tiedetty.
Nämäkin lapsenlapset opiskelivat muuta alaa.
Yhtäkkiä tämä poika, joka on Miro niminen, -
joka minun kanssa miestenmyymälässä, -
hän luki liikunnanohjaajaksi kaksi vuotta sitten -
mutta hän kiinnostuikin miestenmyymälästä.
Hänestä olen sanonut... Jos terveenä pysyn, -
niin 80-vuotiaaksi koitan polskutella mukana -
ja sitten hänestä tulisi toimitusjohtaja.
Tässä on vielä jonkin verran aikaa, niin keskustellaan vähän laajemmin -
miten näet elämää tässä maailmassa, ympärilläsi?
Millaisia ajatuksia sinulla on siitä?
En ihan uskalla sanoa, että synkkiä ajatuksia, -
mutta kyllä niin paljon pahaa näkee televisiosta.
Se on murto-osa, mikä me nähdään.
Nälänhätä, vedenpaisumusta, maanjäristyksiä, -
tulivuorenpurkauksia, tsunameja.
Vähän lopunenteitä vaikka yritän ajatella valoisasti asioita.
Se mikä on ikävä puoli, -
en ole antisemitismiä koskaan oikein kohdannut mutta täytyy sanoa, -
nyt viimeisen vuoden aikana se on selvästi lisääntynyt -
etenkin täällä Helsingissä, jossa on vielä yli 1500 juutalaista.
Turussa meitä on enää 100. - Ai niin vähän.
Niin vähän. Seurakunta on kutistunut.
On kuollut ja on tullut paljon seka-avioliittoja, -
niin ei syntynyt uusia ihan juutalaisia.
Tätä ei tapahdu ainoastaan Suomessa vaan sitä on muuallakin.
Kyllä. Ennen oli melko selvää, -
että juutalainen menee juutalaisen kanssa naimisiin.
Jos katsot Israelia, Israelin sijaintia -
ja myöskin siihen kohdistuvaa antisemitismiä eri puolilla maailmaa, -
minkälaisia ajatuksia siitä tulee? - Aika järkyttäviä.
Pieni Israelin valtio arabivaltioitten ympäröimänä.
Kun jotain tapahtuu siellä, niin ensin puhutaan kuinka -
israelilaiset ovat taas ampuneet tai pudottaneet pommeja.
Se tahtoo olla se ensimmäinen.
Sitten jossain vaiheessa, ehkä pienin kirjaimin, -
luki että palestiinalaiset olivat ensin lähettäneet raketteja Israelin puolelle.
Hieman Suomen valtio, minun mielestä, -
suhtautuu tällä hetkellä juutalaisiin vähän negatiivisesti.
Se on ollut EU:n myötä mukana kaikissa äänestyksissä,
joista, voi sanoa, on tämä henkivalta on tullut esiin. - Kyllä.
Mutta Jumala suojelee.
Ruotsi, meidän naapurimaamme,-
on edennyt tässä prosessissa Suomea nopeammin.
Onko sinulla ajatusta, mistä se johtuu?
En tiedä. Olisikohan se pakolaiskysymys yleisesti ottaen, -
jotenkin johtanut siihen, että myös juutalaisia on ruvettu "vainoamaan", -
kun siellä on muukalaisuusvastaisuus erittäin voimakasta.
Kyllähän tämä väkivalta, mikä on Euroopassakin lisääntynyt, -
ja jopa Suomestakin tulee sellaisia uutisia niin paljon, -
että ihmiset turtuu niihin. - Kyllä. Se on niin vaikka ei saisi.
Ennen kun mennään loppurunoon, -
vaimosi kirjoittamaan runoon, jonka luet lopuksi,
onko jotain mitä haluaisit sanoa?
On. Haluaisin sinua henkilökohtaisesti kiittää.
Oli erittäin ystävällistä, kohteliasta, että kutsuit minut tähän ohjelmaan.
Olen siitä erittäin kiitollinen ja haluan kiittää koko TV7 väkeä.
On ollut ilo olla mukana.
Ja uutisiakin olet katsonut joka päivä? - Kyllä. Israel uutisia ja muita.
Sinun vaimosi on hyvin syvästi uskossa.
Hän on elämässään kirjoittanut paljon runoja.
Sairaudenkin keskellä. - Kyllä,
Olet valinnut yhden hänen runokokoelmastaan.
Kyllä. Tämä on tehty ihan hiljattain.
Se on ihan tuoretta. Tämä on itseasiassa hänen viimeinen runonsa.
Tämä on tehty ennen kun tiesin, että tulen tänne.
Tämän vähän kuin johdatus siihen asiaan. Jos mä luen sen.
Tämän runon nimi on "Jumalan ylistys".
Soi nyt virsi kaunehimmin ylistystä Jumalan.
Laula sydän ihanimmin Poikansa kun antoi Hän, -
Pelastajasi maailman.
Kuinka kiittää koskaan voisin niin kuin sydän halajaa
Kuinka polvistua eteen Herran kaikki valtiaan
Lahjan kaikkein suurimman ihmisille antajan
Oi Jeesus, Jeesus, kunpa kerran etehesi pääsisin
Silloin kirkkaudessa Herran kasvos rakkaat näkisin
Silloin myös sen tietäisin päässyt olen kotihin
Aamen.
Kerro kiitoksia vaimollesi.
Minusta tosi hyvin tiivistetty elämän syvin tavoite, -
mihin tavoittelemme pääsevämme eli taivaan kotiin. - Kiitos.
Se on tässä hienolla tavalla kuvattu.
Jeesus Kristus on se ovi, joka avaa meille iäisen ilon siellä.
Sinne me kaikki halutaan mennä.
Sinä olet, kuten sanoit, aina kääntynyt Jumalan puoleen.
Joka aamu tai ilta olet rukoillut. - Kyllä.
Kiitos sinulle oikein paljon, että tulit tänne Helsinkiin studiollemme.
Herra siunatkoon sinua ja sinun perhekuntasi elämää -
pukuteollisuuden piirissä.
Kiitos samoin sinua ja koko TV7 väkeä. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Annukka Eskola