ISANDA LAUAS
ISANDA LAUAS 1.osa 2007. aastal. Head TV7 vaatajad!
Tere tulemast vaatama uut saatesarja, mille nimi on "Isanda lauas".
Ma veel ei tea, kui tihti me neid saateid tegema hakkame,
aga nii hakkab olema, et mul on üks külaline,
kellega ma hakkan vestlema täitsa vabas vormis.
Saate eesmärk on sama, mis teistelgi meie saadetel -
et need austaksid Jeesust;
et need saated oleksid vaatajate jaoks parimad.
Nüüd oleme aastas 2018.
See saade, mida me parasjagu salvestame,
on 300. saade.
Tahan tänada kõiki neid, kes on olnud selle saate külalisteks
ja andnud vaatajatele edasi selle saate sisu ja mõtte.
Seekordne külaline on Markku Toimela.
Tere tulemast!
Tänan! Õnnitlen ka omalt poolt seda saatesarja!
On tore ja samas suur au olla siin saates.
Hakkame uurima su elu.
Sa sündisid Kuusankoskis usklikus peres.
Tänu sellele asjaolule algas su elu hästi.
Räägi sellest lähemalt.
Sündisin tõesti usklikus kodus,
kus olid esindatud nelipühi- ja vabakiriku suunad.
Koguduses tegutseti aktiivselt.
Samal ajal toimusid me külas kord nädalas palvekoosolekud,
kus oldi koos.
Seal olid koos luterlased, nelipühilased ja vabakirikulised.
Meil oli ka ühine pühapäevakool, kus ka mina käisin.
Kasvasin hästi selles ühiskristlikus õhkkonnas.
70'ndatel oli nn. Kouvola ärkamine, kus muutus ka sinu elu.
Jah.
Seal oli luterlaste seas tugev ärkamine.
Palvetasime keldris koos pastoriga. Käisime üksteise kogudustes külas.
Sellest ajast on paljud mehed usklikud ja teenivad Jumalat.
- Kuidas su elu peale kooli jätkus? Räägi sellest.
Esimesed 6 klassi käisin rahvakoolis ehk põhikoolis.
Õpetaja rääkis, et mongolid elavad jurtades - telkides
40-kraadises pakases.
Ütlesin vahele: "See pole võimalik!"
Seal ju sünnitatakse ja seal elatakse.
Mis mõttes elatakse telgis 40-kraadises pakases?"
Ma ei mõistnud siis, et seinal on vilt vahel.
Telki köetakse kaminaga.
Aga hiljem, kui ise seal olin, sain aru, et see ongi suur elukunst
elada paukuva pakasega koos karjaga jurtas.
See on teatud moel õpetanud reaalsust,
et ellujäämise nimel peab midagi tegema.
Just.
Ja seal pole vaja ei moblat ega ole vaja ka kella vaadata.
Neil on loodusega tasakaal ja neil on seal hea olla.
Kui sa põhikoolis uurisid Mongooliat ja vaatasid, kus see asub
ning kuidas seal elatakse,
siis sa veel ei teadnud,
et hakkad sinna hästi palju reise tegema,
lood sinna raadiojaama jne.
Ei teadnud. See kõik algas 1993. aastal.
1993. a. viisime sinna 2. miljoni marga eest abitarbeid,
ravimeid, haiglavarustust ja riideid.
Üks huvitav asi oli see,
et osa riideid oli kasutatud riided.
Neid ei võinud jagada,
kuna soomlaste vaim olla jäänud nende sisse.
Seal ei või jagada kasutatud riideid.
Siis õppisin ära nipi,
kuidas need kasutatud riided laiali jagada.
Viisin need kilekotti või paberisse pakituna
prügikasti kõrvale.
Öö jooksul need kadusid sealt
ja järgmisel päeval võis neid näha tänavalaste seljas.
Sinu üks esimesi välisreise oli Bangladeshi.
Kuidas see juhtus?
See oli tore,
et mind paluti 3 kuuks Bangladeshi reisile kaasa.
Pidin parandama seal Annikki Raatikaise lastekodu autosid.
Alguses läksin ise,
kuid siis tuli ka mu pere - naine ja poeg järgi.
Ja juhtus nii, et me olime seal järjest 5 aastat.
Siis võtsin end töölt lahti ja läksin 3 kuuks talgutele.
Edasi olin talgutel veel teised 3 kuud.
Siis tulin Soome.
Edasi olin 10 nädalat Londonis keeltekoolis.
Edasi olin aasta talgutel,
mille järel läksin tasapisi palgatööle Bangladeshi.
Bangladesh oli tollal üks maailma vaesemaid maid.
Jah. Nad võistlesid Etioopiaga, kumb neist on vaeseim.
Aga nad olid enam-vähem sama vaesed.
Samuti tulid sealt väga kurvad uudised tulvavetest.
Kuidas see vaesus argielus välja paistis?
Inimestel polnud muid vajadusi peale igapäevase toidu.
Inimesed on kirjaoskamatud.
Kui käisime maapiirkondades ja saartel,
ei osanud seal keegi lugeda.
Aga nad oskasid saata lambad karjamaale
ja lasta võrgud vette.
Nägin TV's dokumentaali,
kus selliseid kirjaoskamatuid inimesi kasutatakse orjatööjõuna.
Jah. Nad töötavad kangatehastes, riiete tehastes.
Neid riideid müüakse ka meil.
Külades on kivipurustajad.
Lapsed käivad väikesest peale kive purustamas.
Neil käib töö kuupjalgades,
et mitu kuupjalga kive nad purustavad.
Vastavalt sellele saavad nad palka.
Aga perede jaoks on see elatustaseme küsimus,
et nad saaks kasvõi natukenegi toitu ja paremat eluolu.
Kõik polegi nii sünge nagu siin uudistes räägitakse.
Mingil moel leitakse ka rõõmu argipäeva.
Jah ikka. Seal mängitakse jalgpalli.
Mul oli seal vahel 200 ehitusmeest
ja kõik suguvõsade peod on mulle tuttavad.
Olen käinud mitmes Bangladeshi peres söömas
ja nendega koos lõbutsemas.
Lastekodude lapsed mängisid jalgpalli meie ehitusmeeste vastu.
See oli nii lahe.
Toidu menüü ja kultuur on teistsugused, kui siin Soomes?
Parema käe sõrmedega süüakse.
Peamine toit on riis koos köögiviljadega.
Siis on veel kas kana või kala. Vahel isegi ka liha.
Kitseliha on eriti hea.
Mis ajendas sind minema just Aasiasse?
Mongooliasse jne.
Olin 18aastaselt Kanadas ja Ameerikas.
Olin seal 6. nädalat.
Saatsin koju postkaardi, kuhu kirjutasin:
"See on nagu Piilupart Donaldi lugudes -
kui oled seda korra kuulnud-näinud, siis rohkem ei taha."
17 aastaselt olin kaasas Kouvola ärkamises.
Jumal kohtas mind seal tookord.
Ütlesin Jumalale:
"Pastorit minust ei saa, aga siin on mu käed-jalad."
32aastaselt läksin koos perega Bangladeshi.
Seejärel on mu elu olnud väga huvitav.
Millised olid Mongoolias su peamised tööülesanded?
Esiteks ravimite ja muude tarvete ning toidu ladustamine.
Seejärel nende jagamine. Tegin koostööd kohalike ametnikega.
Käisin mitmes lasteaias ja vaeses peres,
kuhu viisin vajalikke tarbeesemeid.
Kohtasin seal ka mustlasi.
Milline elatustase oli nendes ringkondades, kus käisid?
Linnast väljas olid jurtadega külad. Need olid väikesed külad.
Maainimesed olid tulnud steppidest linna lähedale elama.
Looduslikud tingimused ja katastroofid hävitasid nende karja.
Lund sadas nii palju, et steppides ei suudetud enam elada.
Siis nad asusid elama pealinna piirkonda.
Osadest neist said tänavalapsed või isegi tänavapered.
Osad aga läksid ka tööle.
Sa oled olnud maailma eripaigus. Käinud Ameerikas ja mujalgi.
Aga inglise keelt polnud sa eriti õppinud.
Inglise keel sai selgeks nii, et olin Bangladeshis 3+3 kuud.
Peale seda läksin 10. nädalaks Londonisse keeltekooli.
Õnneks oli majandusjuhataja nii tubli,
et tema abiga õppisin tehnilist sõnavara.
Nad püüdsid mulle küll keelt õpetada, aga ma ei saanud veel midagi aru.
Aga kuidas sul avanes võimalus külastada sellist maad,
millest praegu uudistes väga palju räägitakse?
Ehk siis Põhja-Koread, kus oled käinud koguni 31. korda.
Kui ma käisin Soomes,
tegin misjoninäituse, kus näitasin jurtat,
Jordaania beduiinitelki jne.
Siis mult' küsiti, kas saaksin minna Põhja-Koreasse?
Ütlesin jah.
Vaata, kui tore on elu!
Kunagi ei tohi keelduda sellistest asjadest.
Mõistsin, et Põhja-Korea puhul
räägitakse kõigist asjadest negatiivselt.
Aga kõik ei saa olla negatiivne. Ma nägingi seal asja teist külge.
Seal on hea koostöö võimalus.
Seda maad on ümbritsenud raudne eesriie.
Pinged Lõuna-Koreaga on olnud kogu aeg laes.
Kuna nüüd on toimumas leevenemine,
oleks huvitav kuulda sinu 31'st reisist sinna
ja mida kõike sa oled nende reiside jooksul kogenud.
Need reisid on toimunud 12. aasta jooksul.
Kõikidel reisidel, mida olen teinud Bangladeshis, Soomes, Mongoolias,
olen teinud omakasupüüdmatut abistamistööd.
Olen teinud omakasupüüdmatut abistamistööd
Bangladeshis, kus ma alati puudutasin abisaaja kätt ja vaatasin talle silma.
Kuna moslemi naine ei anna kätt ega lase silma vaadata,
siis tuli õppida, kuidas sellise inimesega suhelda.
Mongolid on sellised erilised inimesed, kes kamandavad alati istuma.
Neil pole kunagi kiiret.
Põhja-Korealase usalduse võitmine võtab kauem aega.
Neil on oma süsteem. Mina tulen teisest süsteemist.
Nad mõõdavad mind kogu aeg, et milline kaaslane või sõber ma olen.
Aga kui omakasupüüdmatult olla üks neist,
kel' pole teab mis nõudmisi, siis saab kaubale.
Endale tuleks siirdada nö aasialase ehk põhja-korealase ajud
ning mõelda nende abil erinevate asjade peale.
No millised need Põhja-Korealase ajud siis on?
Nad on usinad. Nad töötavad usinalt.
Nad teenivad oma süsteemi ja ühiskonda.
Mina olen erinev. Mul on suhe Jumalaga.
Peaksin samamoodi tingimusteta teenima oma Jumalat.
Need on üksteisele nii lähedased,
et me peaks tahtma mõlemat hästi teha.
Siis võime hakata ka projekte tegema.
Kas nende usk või religioon, kuidas seda nimetadagi,
kas see on kui mingi Piibli ülekanne inimeste teenimiseks?
See tuleb nende oma traditsioonidest.
Nende esimesel juhil Kim Jongil olid kristlikud mõjutused.
Ta käis Nõukogude Liidus sõjakoolis.
Oma tugeva sisemise leegiga tõi ta kommunismi oma maale,
mis tõrjus kõrvale ristiusu,
kust ometi on neile kandunud üle palju asju.
Selles ühiskonnas valitseb väga tugev hierarhia.
- Kohe kindlasti.
See ehitatakse üles nii, et see toimiks.
Aga seal pole tööpuudust. Kõigil on oma koht olemas.
Küsimus on vaid selles, kuhu ühiskonnaklassi sa kuulud?
Mis perekonnanimi sul on.
Kas tavainimestega ka kokku puutusid?
Oli sul üldse selline võimalus?
Alguses me ei saanud kellegagi rääkida.
Meil oli oma koordinaator
ja autojuht, kes viis meid ühest kohast teise.
Hakkasin toiduabi programmi raames ehitama kartuliladusid.
See oli seal olles minu esimene ülesanne.
Nad olid väga kahtlustavad ega rääkinud sõnagi.
Nad olid väga ettevaatlikud ega tahtnud kontakteeruda.
Ainult teatud inimesed.
See oli huvitav, kui ehitati kartuliladu.
Põllumajandusinsener võis tulla sööma samasse lauda,
aga ehitusinsener mitte.
Miks nii? - Ma ei tea.
Ma siiamaani ei tea.
Kuigi hiljem võtsin ehitusinseneril käest kinni
ja viisin ta sinna sööma.
Ta oli nii arglik.
Koos nendega omakasupüüdmatu töö tegemine
sulatas nad ja nad tahtsidki olla koos.
Kas nad märkasid nende kristlaste juures,
kes sinna abi tõid,
armastust ja tahet aidata teisi?
Muidugi nad teadsid, et me oleme kristlased.
Nad isegi teadsid, kust kogudusest me oleme.
Saime kristlastena olla nende keskel.
See tekitab usaldust, kui me seda ei varja.
Ma pidasin hommiku- ja õhtupalvusi. Mul oli kaasas soomekeelne Piibel.
Ma võisin teenida seal oma Jumalat.
Kuidas seal religiooni määratletakse? On seal üldse mingid määratlused?
Meile, välismaalastele,
antakse pühapäeviti võimalus käia jumalateenistustel.
Samuti on seal mošeed, kus võib reedeti palvetamas käia.
Samuti on meil õigeusukirik, rooma-katolik kirik
ja kaks protestantlikku kirikut.
Me võime seal käia
ja paljud imestavad, et miks nendes kirikutes ei käida.
USA peab kõnelusi Lõuna-Koreaga.
Nad soovivad teha koostööd
ja kaotada ära vihameelsuse, mis seal on olnud.
See on väga suur muutus, mis rajab omale teed.
Just.
Mäletan, et ostsin 5-6. aastat tagasi särgi "Üks Korea".
Seda müüakse Pyongyangis.
Ehk siis nad tahavad Pyongyangi uuesti pealinnaks muuta.
Nad räägivad "ühest Koreast". Neil on kaart, kus on ainult üks Korea.
Seal on vahel ainult maakonnapiir.
Nad soovivad ühte Koread. Minu meelest on see õige.
Üks mu hea sõber Lõunast, kellel on prohvetlik vaim,
ütles 10. aastat tagasi,
et ta sai sellise arusaama,
et Põhja-Koreas toimub vabanemine ja toimub ühinemine.
Nüüd on sellest märke.
Aasta või isegi pool aastat tagasi, kui lasti rakette lendu,
näis olukord olevat teistsugune.
Olen näinud seal mitmeid erinevaid järellainetusi,
kui mingid tormid või turbulentsid pöörlevad tõsiste asjade ümber.
Aga tõsi on see,
et kolmas põlvkond käivitab ettevõtluse
ja kolmas põlvkond on see,
kes tahab näha kommunismi osas muutusi.
Põhja-Korea pole selles osas mingi erand.
Küsimus on selles, kes läheb ja avab maa turumajandusele?
Elluärkamine seal maal võib alata.
Mis sa arvad, kuidas oleks võimalik,
et kõik osapooled saaksid säilitada kasvu?
Siin võiks diplomaatia mängu tulla.
Sooviksin, et Soome võiks esimeste seas tulla rääkima,
kuidas saavutada seal kandis rahu.
Panid oma viimasel reisil tähele,
et pealinna keskus on saanud uue ilme.
See hakkab meenutama lääne suurlinnu.
See on nagu Dubai. Seal käib kõva ehitamine.
Imestan, kuidas kõik vajalikud ehitusmaterjalid ja tarbed
kätte saadakse?
Teisalt näen, et linnas käib üleehitamine.
Ehitatakse ainult pealinna.
Samas on suur toidupuudus, põllumajandustehnika on iganenud.
Väetist ja seemneid on raske saada.
See asi pole üldsegi tasakaalus.
Kuidas sanktsioonidega praegu olukord on?
Mul on pooleli ühe haigla hambaraviosakonna ehitus.
Ma ei saa sinna konteineris asju saata.
Koha peal poest neid eritarbeid ei leidu.
Aga toitu saan küll sinna saata.
Kas nendel piirangutel on ka mingi mõju?
Mis üldse praegu toimub?
Suurenenud on vajadus läbirääkimiste järele.
Aeg on saanud küpseks ka teiste asjade jaoks.
Kuna praegune riigijuht on näinud Euroopa elu,
siis usun, et ta tahab ka tulevikus samasugust koostööd.
See on tegelikult suur muutus,
sest see olukord tekkis juba peale II Maailmasõda.
On põnev minna rulluisutama või jäähalli uisutama.
Jätame maha oma reketid ja lähme uisutama.
Suur osa noori oskab inglise keelt.
Nende maale on saabunud inglise keele buum.
Nad tahavad suhelda inimestega.
Riiklikel pühadel - näiteks valimiste päeval,
kutsuvad nad meid tänavatantsule ja hüppenööriga hüppama.
Mõni aasta tagasi polnud see üldsegi võimalik.
Nüüd on see võimalik.
Kui minna mägedesse või parki,
saan ma koos Põhja-Korea peredega pidada piknikku,
olles samas võhivõõrad üksteise jaoks
ja osates ainult mõne võõrkeelse sõna.
Seal saame ka maitsta Korea hõrgutisi.
Olen aru saanud,
et maailma kõige suurem tagakius on just Põhja-Koreas.
Jah.
Aga me ei näe asja seda poolt.
Nad annavad meile võimaluse viia lasteaedadesse toitu
ning käia erakodudes ja lasteaedades kontrollimas,
kas toiduabi on ikka kohale jõudnud.
Käime vaatamas ka riigi viljaladudes.
See on huvitav, et kõik kahtlustavad, et Põhja-Koreas ei jõua abi vajajateni;
et see läheb kuskile kõrvale.
Olen ise käinud mitu korda lasteaedades.
Nägin koolimaju ja põllumajandust seal maal.
Nägin maaelu.
Mind selliste asjadega ära ei peta.
Kas toiduabi jõuab kohale?
Kord oli mul kaasas kontrollija välisministeeriumist.
Mul oli taskulamp käes
ja me läksime õuekemmerguid vaatama.
Kui seal olid väljaheited, siis oli toiduabi kohale jõudnud.
Nende suureks naabriks on Hiina.
Kuidas sellised muutused Hiinat puudutavad?
Hiina on suur maa
ja on toonud Põhja-Koreasse turumajanduse.
Kui minna Põhja-Koreas kuhugi talumaale,
kus kasvatatakse rapsi ja maisi, kus neist tehakse õli,
siis masinate pealt võib lugeda John Deere nime.
Masinad ise on nende Hiina koopiad.
Kui ma kuskil maamajapidamises traktoriga põllul sõidan,
siis traktori peal on Casey nimi.
Seal näeb samu asju, mis mujalgi.
Need tulevad tasapisi Hiinast koos turumajandusega.
Siis on veel Hiinast pärit ühemootorilised veepumbad
ja mingid traktorid.
Olen aru saanud, et teatud määral antakse altkäemaksu,
et sanktsioone saaks teatud määral muuta.
Seda ma ei oska öelda. Meilt pole keegi altkäemaksu küsinud.
See meid ei puuduta,
sest maa on veel ikka tugeva kontrolli all.
Nad ei julgeks seda teha üksteise kontrollimise tõttu.
Kristlastena nad teavad, et nad ei lähe sellele teele.
Sest sel juhul me lõpetame projektid.
Aga seni pole olnud vaja lõpetada.
Viimaste aastakümnete jooksul on kristlus Lõuna-Koreas arenenud.
Seal on palju palvetatud, et uksed avaneksid Põhja-Koreasse.
Kui mõelda veel USA presidendi Trumpi meeskonnale,
siis ma oletan, et väga palju on palvetatud.
Ja küll need viljad hakkavad ka tulema.
See on Piibli otsene juhis palvetada valitsejate eest.
Piiblis pole kirjas: "Ärge palvetage Põhja-Korea eest!"
või Trumpi eest.
Kõikide eest tuleks palvetada.
Minu jaoks on tähtis ka see,
et palvetataks ka Soome valitsuse ja ministrite eest.
Sama tähtis on palvetada Põhja-Korea eest.
Ja ma olen tänulik, et saan palvetada Põhja-Korea eest.
Kas teed veel uusi Aasia reise või lisareise samades maades?
Ikka samades maades.
Tahaks ikka veel käia Põhja-Koreas.
Minu jaoks pole reisimine esmatähtis, vaid ligimesega kokku puutumine.
Omakasupüüdmatu abistamistöö Põhja-Koreas
on tänapäeval kõige olulisem.
See on parim rahutöö, mida mina teha saan.
Jeesus tõi esile armastuse kaksikkäsu.
See, mida sa teed,
sellega sa viid seda ellu väga konkreetsel viisil.
Jah. Minu suurim palveteema on see,
et ma oleksin selles kohas, kuhu Jumal on mind kutsunud.
Abistaja Põhja-Koreas - see on väga tore.
Vägev!
Nüüd aga annangi sulle vaba sõna, et saaksid palvetada.
Head vaatajad ja kuulajad!
Ütleksin teile kõigile:
ärge laske endid provotseerida ükskõik, millistest uudistest.
Uurige Jumala Sõna - Piiblit selles võtmes,
mis sinu ja minu puhul on õige.
Ja selles võtmes, mida tuleks teha ligimese suhtes.
Kas see on abistamistöö Helsingis või kuskil mujal.
Omakasupüüdmatu abistamistöö ehk diakoonia
on Piibli üks kesksemaid asju.
Et oleks tahet seda tööd teha.
Tahan viia teid Põhja-Koreasse. Kui teisiti ei saa, siis palvetega.
Tulge kaasa, kui te soovite
ja kui teil on võimalusi ning ressursse seda teha.
Õnnistage Põhja-Koread, Lõuna-Koread,
Ameerikat, Venemaad ja Hiinat,
sest see annab parimaid vilju.
Palvetaksin veel mõne sõnaga.
Tänan taevane Isa, et Sa näed kogu Põhja-Koread
ja seda, milline süsteem seal on.
Aga Sinu armastus on seal üle kõige.
Sa surid ristil kõigi Põhja-Korealaste eest.
Ja ka meie vaatajate eest.
Aitäh selle eest, et saan olla kaasas selles töös.
Usun, et Piibel annab armastusekäsu minna kõike maailma.
Aitäh.
Ja see, mida sa rääkisid armastusest, see on Jumala and su südames
kohe väga praktilisel moel.
Sa ei otsi omakasu
ja sa ei taha omale moodsaid tiitleid jne.,
vaid sa teed seda tööd nii nagu Jumal sind saatis.
See ongi see huvitav asi selle kõige juures,
et ma võin olla mina ise.
Ma ei saa hoobelda akadeemilise haridusega.
Ma ei saa ka pidada oma vaeglugemist tugevuseks,
lootusega saada aktsepteeritud Põhja-Korealaste seas.
Samuti Soomes, haritud ühiskonnas.
Aga mul on Jumala antud võime
sobituda eritingimuste- ja olukordadega
Bangladeshis ja Mongoolias.
See on vägev, et sina ja mina kõlbame Jumalale.
Nüüd me lõpetame, et jätkata taas teinekord.
Meie vaatajad aga võiksid palvetada,
et see alanud areng Põhja-Koreas jätkuks ja kannaks vilja
ning saavutaks oma eesmärgi siin maailmas.
Seda ma usun ja soovin õnnistusi kõigile vaatajatele.
Kandke meid ikka palves.
Aitäh, Markku Toimela! - Tänan.
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa