Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Niko Ijäs. Tervetuloa.
Kiitos. - Sinä Niko olet syntynyt -
kolmannessa sukupolvessa lähetysperheeseen.
Se on varmasti muodostanut lähtökohdan varhaisnuoruuteesi.
Sen jälkeen on kaikkea tapahtunut.
Olet vasta 30 v., vielä hyvin nuori mies ja elämää on paljon edessäpäin.
Kerrotko siitä missä synnyit ja lähinnä lapsuudesta.
Olen syntynyt Helsingissä.
Itse asiassa vanhemmat olivat lähetyskurssilla silloin kun synnyin.
Ollessani puolivuotias vanhemmat muuttivat Taiwanille lähetystyöhön.
Olen Taiwanilla viettänyt suurimman osan lapsuudesta ja nuoruudesta.
Muutamia kouluvuosia olen myös Suomessa viettänyt.
Tampereella paikallisessa koulussa.
4., 8., 9. luokan ja lukion ensimmäisen käynyt Suomessa.
Muuten kaikki kouluvuodet on käyty -
Taiwanilla kansainvälisessä kristillisessä koulussa.
Siellä tosiaan olen ollut lähetyslapsena ja lähetystyö -
on tullut pienestä pitäen hyvinkin tutuksi.
Sinulle tuli siellä jo aika monta kieltä.
Totta kai suomi äidinkielenä mutta koulukieli oli englanti -
ja taisi muitakin kieliä tarttua. - Kotikielenä on aina ollut suomi.
Kansainvälistä koulua kun kävin, niin englanti on -
nykyäänkin ihan äidinkielenä sanoisin.
Suomi ja englanti äidinkielenä. Lisäksi Taiwanilla kun asuu, -
niin kiinan kieltä puhutaan virallisesti -
ja kouluissa on myös kiinan kielen oppitunteja, mitä tuli käytyä.
Miten luonnehdit tätä maata, jossa varhaislapsuutesi vietit, Taiwania?
Ehkä ensimmäinen mieleen tuleva sana on eksoottinen.
Taiwanhan on eksoottinen, kaunis saari.
Siinä mielessä kun miettii lapsuutta, niin on saanut elää hyvin erilaisen -
lapsuuden, josta olen hyvin kiitollinen.
On saanut kokea erilaisia tilanteita hyvin kauniissa paikassa.
Kiinalaisten keskuudessa tietysti asuttu mutta suurin osa ystävistä -
on kansainvälisen taustan omaavia.
Ystävien kanssa aina puhuttu englantia. Se on ollut yhteinen kieli.
Kansainvälisessä ympäristössä olen saanut viettää lapsuutta ja nuoruutta.
Oletan, että kulttuuri poikkeaa paljon Suomen kulttuurista.
Miten luonnehtisit suurimpia eroja?
Perhekeskeisyys on iso asia yleisesti aasialaisessa kulttuurissa.
Perhesiteet ovat hyvin läheisiä.
Se tietysti on isona asiana.
Ystävällistä väkeä siellä asuu, hyvin vieraanvaraisia -
ja aina halukkaita auttamaan. Ulkomaalaisia kohtaan on aina ollut -
hyvin positiivinen suhtautuminen Taiwanilla.
Olen ymmärtänyt, että aasialaisessa kulttuurissa -
on ei sanan sanominen hyvin erilaista kuin täällä Suomessa.
Suomessa sanotaan suoraan ei mutta siellä se tehdään kiertämällä.
Näin se on. Tietysti juuri kuten sanoit kiertämällä se tehdään.
Ei välttämättä ihan suoraan siinä tilanteessa uskalleta sanoa.
Kun olit 12-vuotias, niin tapahtui jotain merkittävää, -
joka on vaikuttanut sen jälkeiseen elämääsi.
Joo, jalkapallo on aina ollut päälajini pienestä pitäen.
Olen aina itsekseni pelannut, kavereiden kanssa, -
joukkueessa, kun se on ollut mahdollista.
Taiwanilla jalkapallotoiminta kehittyy koko ajan -
mutta siihen aikaan, kun asuin siellä lapsena, -
hyvin vähän oli minkäänlaista seuratoimintaa.
Se oli enemmän koulun kautta, ystävien kanssa ja itsekseen -
omana harrastuksena. Se on aina ollut iso ja tärkeä asia omassa elämässä.
Tosiaan 12-vuotiaana muistan konkreettisen hetken.
Asuimme Chaozhou nimisessä kaupungissa Taiwanilla -
ja olin kävelyllä äitini kanssa ulkona pikkukujaa kuljettiin.
Sanoin siinä hetkessä, että kun kasvan aikuiseksi niin haluan -
yhdistää 2 asiaa elämässäni. Tehdä 2 konkreettista asiaa.
Ne ovat jalkapallon pelaaminen ja samaa mitä te teette eli lähetystyö.
En tietysti 12-vuotiaana pystynyt hahmottamaan, -
että miten konkreettisesti tätä toteutetaan.
Miten voidaan tehdä mutta koin, että kun muistelee sitä hetkeä -
niin siinä on ollut konkreettinen tilanne, -
kun Jumala on kutsunut minut tekemään lähetystyötä.
Nimenomaan yhdistämään nämä 2 asiaa.
Puhutaan tällä hetkellä laajemmin urheilulähetystyöstä.
Ei pelkästään jalkapallosta, mikä on globaalisesti maailman suosituin laji -
mutta yksilölajeja, joukkuelajeja, kaikkea hyödynnetään.
Yhdistetään usko ja urheilu.
Kun harrastit jalkapalloa, niin jalkapallo ja urheilu olivat -
kuin synonyymeja. Nyt käsitteen sisältö on laajentunut.
Nimenomaan, liikuntaa ja urheilua voivat olla vaikka seinäkiipeilyä tai -
vuorikiipeilyä, mihin yhdistetään -
tärkein asia, mikä minulla henkilökohtaisesti on, eli oma usko.
Kaikessa toiminnassa, urheilulähetys- työstä puhuttaessa, -
ei mennä liikuntaurheilu edellä vaan evankeliumi edellä. - Joo.
Urheilua on jalka-, kori- ja lentopallo. Salibandy, sulkapallo mikä tahansa.
Se on siinä välineenä, kun ollaan luomassa uusia ystävyyssuhteita.
Se kokoaa ihmisiä yhteen.
Sehän on, uskallan käyttää sanaa fakta.
Liikuntaurheilu yhdistää ihmisiä ympäri maailmaa ihan missä tahansa.
Suomessa myös. Se kiinnostaa ihmisiä, tuo ihmisiä yhteen.
Kun olemme siellä kristittyinä, niin totta kai haluamme pitää esillä -
meillä kaikkein tärkeintä asiaa, eli omaa uskoa.
Uskon, että tuossa on Jumalan suuri viisaus ja johdatus.
Meidän täytyy löytää ihmisten elämästä, harrastuksista ja muista -
ikään kuin portteja päästä viemään evankeliumia eteenpäin.
Kun sinua kuuntelee, palavaa intoa -
mitä sinulla on ollut ja on niin ei voi muuta -
kuin todeta, että on ollut Jumalan Pyhä Henki läsnä. - Joo.
Kuten sanoit, ilman muuta, tämä on nimenomaan ruohonjuuritason työtä.
Tässä mennään sinne missä lapsia, nuoria, aikuisia, -
kaiken ikäisiä liikkuu.
Eikö se ole myöskin viesti siitä, -
että monta kertaa lähetyskäsky tai yleensäkin hengellinen toiminta -
on viety vähän niin kuin kirkkosaleihin ja seurakuntiin ja sillä tavalla.
Se ei ole siellä missä ne ihmiset oikein ovat.
Itse tykkään käyttää vertauskuvaa, että jos pidetään urheilutapahtuma.
Oli se yksittäinen kerta, jokin kerho, leiri tai turnaus, -
niin se tapahtuma on tietysti seurakunnan ulkopuolella.
Tapahtuma sinänsä, on se mikä tahansa, -
toimii siltana paikalliseen seurakuntaan.
On tietysti hirveän tärkeätä, että toiminta linkitetään seurakuntiin.
Urheilu on ihmiselle tärkeää ja liikunta yleensä mutta siitä on -
tullut myöskin eräänlainen epäjumala niille, -
jotka rajaavat sen siihen mitä se tämän päivän yhteiskunnissa on.
Näin on ja omasta kokemuksesta voin sanoa, -
että urheilumaailma on hyvin haastava.
Haastava paikka olla myös kristittynä.
On paljon asioita mihin tarvitaan en- nen kaikkea toisten kristittyjen tukea.
On paljon eri asioita mitkä ovat tällaisia maallisia, -
houkutuksia, mihin mennä mukaan tai olla menemättä.
Seison edelleen vahvasti sen takana, että nimenomaan työkaluna -
tämähän on todella voimakas. - Kyllä.
Sitä pystyy käyttämään missä päin maailmaa tahansa.
Kun tulit ylioppilaaksi, niin mitä sen jälkeen elämässäsi tapahtui?
Valmistuin Taiwanilta kansain- välisestä koulusta ylioppilaaksi.
Jos mennään takaisin johdatukseen, -
niin muistan, kun lukion viimeisellä luokalla asuin koulun asuntolassa.
Vanhemmat asuivat siinä vaiheessa eri kaupungissa, kuin missä koulu oli.
Minulla oli asuntolan vanhemmat. "Dorm parents" englanniksi.
Kun oli 12-vuotiaana tullut ensimmäi- nen kutsu tehdä urehilulähetystyötä.
Lukion viimeisen vuoden aikana, kun olin 17-18-vuotias.
Dorm parent kertoi ensimmäistä kertaa, että urheilulähetystyötä -
tehdään eri järjestöjen kautta ympäri maailmaa aika laajasti.
Se oli ensimmäinen kosketus konkreettisesti mitä se voi olla.
Lukion jälkeen olen ollut vahvasti sillä polulla.
Ihan alkuun vietin vuoden Englannissa urheilulähetystyössä.
Lyhyempiä pätkiä Aasiassa, Thai- maassa ja Taiwanilla lyhytä pätkiä.
Toki on lukion jälkeen eri velvollisuudet suoritettu ja -
saatu tutkinto. Olen opiskellut Vierumäen Urheiluopistolla.
Koko ajan on ollut suuntana se, -
että lähdetään tekemään urheilulähetystyötä.
Vaimooni tutustuin Helsingissä, lähetystyön esikoulutus kurssilla.
Lähetystyö on ollut meidän välilläkin ihan ensi tapaamisesta lähtien -
yhdistävä tekijä. Siitä olemme päätyneet lähetystyöhön.
Mongoliassa vietimme Kylväjien kautta 4-vuoden työkauden -
nimenomaan tekemässä urheilulähetystyötä.
Opit siinä Mongolian kielenkin? - Joo. Se on hirveän tärkeä asia, -
varsinkin kun mennään pidemmäksi aikaa -
vieraaseen kulttuuriin ja maahan.
Paikallinen kieli täytyy opetella. Mekin käytettiin ensimmäinen vuosi -
kielen opiskeluun ja kulttuuriin tutustumiseen.
Ilman sitä on hyvin vaikeaa lähteä tekemään työtä paikallisten parissa.
Meilläkin on sitä ruohonjuuritason työtä lasten ja nuorten parissa.
Yhteinen kieli on paikallinen kieli, joka Mongoliassa on mongolia.
Kun vietettiin työkausi Mongoliassa, -
niin sieltä käsin syntyi kutsu ja halu lähteä laajentamaan -
urheilulähetystyötä, jos puhutaan kristillisestä urheilutyöstä -
Suomesta käsin. Urheilulähetystyötä tehdään tälläkin hetkellä -
Mongoliassa paikallisten seurakuntien vastuunkantajien kautta.
Halutaan toki tukea toimintaa Mongoliassa mutta myös laajentaa -
eri lähetyskentille ja maihin.
Sitä varten olemme olleet Suomessa noin 1,5 vuotta.
Olemme perustaneet urheilulinjan Suomen Raamattuopistoon, -
jossa halutaan kouluttaa uusia ihmisiä tekemään kristillistä urheilutyötä.
Nimenomaan, että laajennetaan toimintaa Suomessa -
ja että se pidemmällä aikavälillä palvelee lähetystyötä.
Saadaan, okei, lisää tukijoita, ihmiset rukoilevat, -
voidaan antaa taloudellista tukea enemmän.
Ennen kaikkea, että löytyisi lähtijöitä. Enemmän Suomesta lähtisi -
urheilulähetystyöhön ei pelkästään Mongoliaan vaan kuten olen sanonut -
on urheilu yhdistävä tekijä ympäri maailmaa, maassa kuin maassa.
Sen kontekstin mukaan kuljetaan missä ollaan.
Osa kuviota on kristillinen urheiluseura KRIK, -
jonka perustimme vähän yli vuosi sitten.
Seuran kautta pyritään järjestämään erilaista toimintaa ympäri Suomea -
yhteistyössä paikallisten seurakuntien kanssa.
Urheilulinjan kautta halutaan lisää vastuunkantajia toimintaan.
Sitä kautta pikkuhiljaa laajentamaan. Evankeliumi edellä mennään.
Se täytyy aina pitää mielessä Suomessa ja lähetystyössä.
Ei ole vain liikuntaa ja urheilua, sen tuottaman ilon tähden, -
vaan nimenomaan halutaan viedä evankeliumia eteenpäin.
Näitä kuvioita, urheilulinjaa ja KRIK-Finland urheiluseuran toimintaa-
olen itsekin tällä hetkellä vahvasti kehittämässä ja mukana.
Ilo on ollut nähdä, että lisää tekijöitäkin on tämän vuoden aikana, -
vähän yli vuoden aikana, tullut mukaan toimintaan.
Siitä sydämeni iloitsee, kun havaitsen, että toiminta menee -
ruohonjuuritasolla mutta myös nuorissa ikäluokissa, -
tulevaisuutta ajatellen, jos ajatellaan hengellistä sisältöä.
On hyvä upottaa nuoressa iässä -
ennen kuin ehtii tulla suurempia esteitä uskoontulolle.
Uskon, että seurakunnatkin, kun etsivät johdatusta nuorisotyöhön, -
niin varmaan tulevat innolla mukaan. - Kyllä, nimenomaan.
Siis lasten ja nuorten parissa tehdään paljon mutta myös nuoret aikuiset.
Saadaan nuoria aikuisia aktivoitua seurakuntaelämään, -
elämään kristittyinä urheilijoina ja liikkujina.
Ei puhuta pelkästään kilpaurheilijoista.
Ennenkaikkea ns. kuntourheilijoista, -
harrastetasolla liikkuvista henkilöistä, joita on.
Sehän on vielä aika vieras idea -
yhdistää oma usko ja kiinnostus liikuntaurheilua kohtaan -
mutta sehän on erittäin luontevaa, kun sitä vähän miettii.
Liikkuminen ja urheileminen on omalla tapaa maanläheinen asia ja osa -
ihmisten arkea ja elämäntapaa.
Totta kai usko on kristityillä kaiken keskipiste.
On hyvä, että tuodaan esille liikuntaa, koska nythän nuorilla on -
kännykät kädessä ja ne vain istuvat ja jo ruumiin asentokin vie kumaraan.
Se on yksi alue, jossa ihmisten pahoinvointi lisääntyy, -
jos siitä ei huolehdita kunnosta.
Armeijan sisäänpääsyssäkin on todettu, -
että alokkaiden kunto on huonompi kuin aikaisemmilla ikäluokilla.
Tässä on tärkeä asia sillä alueella mutta tärkein on evankeliumi ensin.
Sanon, että urheilulähetystyö on kokonaisvaltaista lähetystyötä.
Siihen kuuluu nimenomaan fyysinen, henkinen, hengellinen -
ja sosiaalinenkin kehitys. Fyysinen kehitys on nimenomaan, -
että parannetaan ihmisten fyysistä kuntoa.
Sehän on suuressa tarpeessa Suomessa.
Esim. että liikutaan ja urheillaan yhdessä, -
sehän parantaa fyysistä kuntoa. Jos miettii sosiaalista kehittymistä.
Mehän haluamme erityisesti kohdentaa toimintaamme -
heikommassa asemassa oleviin lapsiin ja nuoriin.
Mongolian kontekstissa myös, -
nimenomaan on heikommassa asemassa olevat, -
kenelle ei muutoin tarjoutuisi tilaisuutta harrastaa liikuntaa -
kontrolloidussa ilmapiirissä ja tilassa. Se ei ole itsestään selvä.
Sosiaalinen kehitys muutenkin, niin syrjäytymisen ehkäisyyn -
liikuntaurheilu on erittäin vahva työkalu. - Varmasti.
Suomessakin on paljon ulkomaalaisia.
Eletään erittäin kansainvälisessä ympäristössä täällä Suomessakin.
Mikä sen parempi tapa saada ihmisiä mukaan yhteiskuntaan -
kun liikunnan ja urheilun kautta. Sitten on totta kai henkinen kehitys.
Olen vahvasti sitä mieltä ja kokemus kertoo, että kun kilpaillaan, -
liikutaan, urheillaan, laitetaan peli pystyyn.
Katupeli, vaikka koripallo tai korkeampi taso, -
niin siinä on aina kilpailuelementti, mikä kuuluu urheiluun.
Siinä kilpaillaan, on voittaja ja häviäjä.
Siinä pystymme kasvattamaan osallistujia.
Miten reagoimme häviämiseen tai tulee pettymyksiä.
On surullista, katkeraa ja myös päinvastoin, onhan siinä -
ne positiiviset, onnistumisen, ilon ja rakkauden tunteet.
Kaikki nousee urheilusuorituksessa.
Se on hyvä tapa kasvattaa henkistä puolta.
Miten tilanteisiin reagoidaan ja miten tunteita käsitellään.
Sitten on totta kai hengellinen kehitys, joka on tärkein asia.
Kuten ollaan sanottukin, evankeliumi edellä halutaan aina mennä.
Kun puhutaan kokonaisvaltaisesta kehityksestä, niin tykkään itse -
sanonnasta, että urheilu toimii pienoismallina elämästä.
Näin se on, kun miettii mitä ihmiset kokevat, kun pelaavat toista vastaan.
Tulee onnistumisia ja epä- onnistumisia, ilon ja surun tunteita, -
positiivisia ja negatiivisia tunteita. Niitä koetaan urheilutilanteessa -
ja jokapäiväisessä elämässä, niitä opitaan käsittelemään.
Joukkueessa pitää osata yhteistyötä.
On paljon mukavampaa ja parempaa -
kun kannustetaan ja kunnioitetaan toista.
Nehän ovat hyvin tärkeitä jokapäiväisessä elämässä, -
missä täytyy osata tehdä yhteistyötä toisten kanssa.
Olemmepa työelämässä, koulumaail- massa tai yhteiskunnassa yleisesti.
On mielekkäämpää kun osataan kannustaa ja kunnioittaa toisiamme.
Itse tykkään sanonnasta, että urheilu toimii pienoismallina elämästä.
Sanotaan 12 ikävuotta ja siitä ylöspäin tuonne 20-vuotiaaksi.
Jokainen nuori etsii sitä, minkälaista on olla aikuisena -
ja mille arvoille rakentaa elämänsä.
Siinä tulee vahvasti arvomaailma myöskin.
Kun nämä yhdistetään, niin se on valtava juttu.
Kyllä. Suomessa ja ympäri maailmaa, kun on omat vahvat arvot, -
se sitouttaa ja on paljon vakuuttavampaa toimintaa, -
että on arvot, mitä pidetään vahvasti esillä.
Mitkä ovat suuret unelmasi tämän jälkeen tässä toiminnassasi?
Koko ajan, vuoden verran, olemme olleet pyörittämässä -
kristillisen urheiluseuran toimintaa Suomessa.
Urheilulinja, joka on meneillään, on ensimmäistä vuotta pyörinyt.
Näitä asioita tietysti halutaan jatkossakin olla kehittämässä -
ja lisäämässä toimintaa Suomessa.
Henkilökohtaisesti minulla on lähetyskutsu edelleen.
Minulla on unelmana nimenomaan se, että tätä saataisiin hitaasti -
mutta varmasti laajennettua ja linkitettyä vahvemmin lähetystyöhön.
Se olisi konkreettisempaa, että ihmiset täältä oikeasti pääsisivät lähtemään -
eri puolille maailmaa tekemään urheilulähetystyötä.
Se on suunta mihin haluan panostaa henkilökohtaisesti myös vahvemmin, -
että saadaan lisää urheilulähetys- työntekijöitä maailmalle.
Toisin sanoen, olit aktiivisesti aloittamassa Mongoliassa, -
ja tällaisia Mongolioita olisi kymmeniä eri puolilla maailmaa. - Juuri näin.
Sieltä löytyisi varmasti samanlaisia palavia ihmisiä ja sitä kautta -
ikään kuin liekki vaan kuumenee ja lähetystyö saa vahvemman roolin.
Kyllä näin ja urheilulähetystyö on myös hauska tapa tehdä lähetystyötä.
Liikunnan ja urheilun parissa oleminen kuuluu olla hauskaa.
Siitä myös halutaan pitää kiinni. Tämä on iloista toimintaa.
Toki, jos on kilpailu, niin eihän voittamisesta ole mitään pahaa.
Itsekin tykkään voittaa pelatessa mutta ei se ole tärkein.
Ennen kaikkea evankelioiminen on tärkeimpänä asiana ja ilo.
Nautitaan liikunnasta, urheilusta.
Onko jalkapallo edelleen ykkösharrastus?
Jalkapallo on edelleen ykköslaji.
Millaisia havaintoja olet Suomessa tehnyt?
Teillä on jo useamman seurakunnan kanssa yhteistyötä.
Tuntuuko siltä, että seurakunnissa vastaanotto on hyvin innostunutta vai?
Joo. Yksi konkreettinen esimerkki, mikä juuri eilen itse asiassa kuultiin.
Se on Luumäellä, missä pyörii KRIKIN paikallisryhmä.
Sieltä tuli vanhemmilta palaute, että tosi kiva, -
kun tällaista toimintaa järjestetään.
Toivottavasti toiminta jatkuu myös syksyllä.
Vanhempi, jonka lapsi on toiminnassa mukana.
Vastaanotto on kaikin puolin hyvin positiivista, kyllä.- Joo.
Kyllähän Suomessakin on tietysti iso työmaa sanotaan näin.
Jos miettii koko Suomen laajuisesti, niin työkenttä on suuri mutta -
potentiaali ja sanoisin ennen kaikkea tarve on suuri myös.
Ennen kuin Niko annan sinulle vapaan sanan ajan niin olisin sanonut, -
että voisit haastaa nyt ne tahot katsojista ja -
seurakunnista, joille haluaisit erityisesti antaa viestin.
Joo, kiitos. Omaa elämääni, kun miettii tähän asti, -
niin olen saanut kokea Jumalan johdatusta eri tilanteissa.
Tämä on ehkä mihin haluan haastaa jokaisen kuulijan.
Kuuntele Jumalaa. Nyt olemme puhuneet urheilulähetystyöstä.
Henkilökohtaisesti koen, että Jumala on antanut minulle taidot -
ja intohimon liikuntaa ja urheilua kohtaan.
Sen parissa toimia mutta on myös ihan fakta, että Jumala on -
antanut kaikille taitoja, kiinnostuksen kohteita eri aloilta.
Voidaan puhua musiikista, urheilusta, taiteesta ja ihan mistä tahansa.
Sen tiedän, että Jumala haluaa käyttää meitä jokaista -
Jumalan valtakunnan työssä, on se täällä Suomessa tai lähetyskentillä.
Kuunnelkaa Jumalaa, antakaa Jumalan johdattaa.
Älkää pelätkö. Itsekin pystyn seisomaan sen takana, -
että Jumala antaa aina sen mitä tarvitaan.
Vaikka on pelottaviakin tai jännittäviä päätöksiä, mitä pitäisi tehdä tai -
asioita edessä, niin luottakaa Jumalaan.
Käyttäkää niitä taitoja, lahjoja joita jokaiselle on annettu.
Tehdään asioita yhdessä.
Se on myös tärkeätä, että yhdessä rukoillaan asioiden puolesta.
Muiden tuki on myös tärkeä, kun kuljemme tässä maailmassa.
Ollaan yhteydessä muihin kristittyihin, luodaan verkostoja -
seurakuntiin ja kristittyihin ja eletään uskon elämää -
niiden taitojen ja kiinnostuksen kohteiden parissa, -
mitä meillä kullakin on.
Kiitos Niko ja olkoon tämä ohjelma myöskin viesti seurakunnille -
ja muille, jotka ottavat kopin tästä, -
että tällainen on alkanut Suomessa ja siihen voi tulla mukaan.
Joo, kyllä. - Kiitos Niko ja olkoon tämä oikein -
lähtöräjähdys täällä Suomessa ja kaikkialla maailmassa.
Yhdistetään niitä lahjoja, mitä Jumala on meille antanut -
Jumalan valtakunnan työhön. Kiitos. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola