Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani tänään on Vesa Siltaoja.
Tervetuloa. - Kiitos ja kiitos kutsusta, että saan olla pöydän tällä puolella.
Aivan. Me puolen tunnin aikana saamme käydä läpi elämääsi ja -
ennen kaikkia sitä, millä tavalla olet löytänyt Jeesuksen elämässäsi ja -
miten yhdessä vaimosi kanssa saa- neet kulkea Hänen johdatuksessaan.
Käydään ensin läpi elämääsi. Olet Etelä-Pohjanmaan rajakunnasta.
Isojoelta. - Kyllä, syntyperäinen.
Aivan, synnyit yrittäjäperheeseen, -
jossa nimenomaan maatalouden lisäksi oli kasviviljelmät.
Sitä teet myös tänä päivänä. - Joo, kyllä.
Ennen kuin menemme muihin asioihin, niin -
miten tämän tapainen yrittäminen Suomessa on menestynyt?
Onko siinä ollut kovia aaltoiluja?
Siinä on takana puutarha-alalla parempiakin vuosia mitä tänä päivänä.
Aikoinaan kun sodan jälkeen isä -
oli Helsingissä poliisina ja äiti oli puutarhakoulussa.
Sieltä he muuttivat kotiin ja rakensivat kasvihuoneen.
Isä sai ideaa Närpiöstä. Siellä oli jo ensimmäisiä huoneita.
Siitä lähti sen idean kylväminen.
Se levensi sitä leipää siihen aikaan kun touhun sai päälle.
Se oli rankkaa työtä. Kaikki oli käsityötä, niin kuin pitkälti edelleen.
He olivat uskovia. - Joo, kyllä.
Sinä sait kuulla nuoruudessa paljon Jumalan Sanaa.
Kyllä, että ihan kiitollisin mielin. En oikeastaan koskaan kyllästynyt siihen.
Sinä kyllä tiedon tasolla tiesit hyvin paljon asioista -
mutta vielä omakohtainen ratkaisu oli edessäpäin.
Olin sellainen nuori, että koin olevani elävässä suhteessa -
ja uskossa 13-vanhana mutta sitten tapahtui sellaisia pikku virheitä.
Aloin kiroilemaan.
Pyysin niitä anteeksi ja että saan voiman lopettaa.
Niin kävi ihmeellisesti, että kiroilut loppuivat mutta -
se tuli uudestaan ja en enää pyytänyt anteeksi.
Samoihin aikoihin tuli pieni kioskirötös.
Minä en selvinnyt niistä. - Joo, aivan.
Mitä tapahtui isän kuoleman yhteydessä?
Elämässäsi tapahtui tältä osin jokin muutos.
Kyllä. Siinä oli niin, -
että äiti kuoli 1 vuosi 3 kuukautta ennen isän kuolemaa.
Se oli hengellistä heräämistä.
Äidin hautajaisissa -
Jumala puhui minulle profeetallisen Sanan kautta.
Äiti sairasti syövän ja jotain asioita hän puhui minulle -
kanaemosta ja Raamatusta. Eräs uskova toi ne siellä julki.
Koin voimakkaan kosketuksen, -
että nyt Jumala ihan oikeasti on olemassa ja puhuu.
Nämä herättivät silloin mutta mentiin vielä jonkin aikaa.
Kävimme vaimon kanssa joissain kokouksissa.
Emme ole ikinä niitä vieroksuttu.
Minulla on sellainen historia, että kun seurustelimme -
ja en enää välittänyt kokousasioista niin lykkäsin kyllä kumppanin sinne.
Mene sinä, kun äiti ja isä pyysivät.
Pistin hänet sinne ja ajattelin, että se on pelkästään hyvä asia.
En vastustellut vaikka olisi tullut uskoonkin, se olisi ollut hyvä asia.
Itse en ollut siihen valmis.
Isä kuoli 1 vuosi 3 kuukautta sen jälkeen ja siitä kuukausi, -
niin tein henkilökohtaisen ratkaisun. Olin siihen jo valmis.
Se tapahtui vissiin Seinäjoella vai? - Joo.
Olin vähän ennemmin kotona kasvihuoneella -
kurkkupenkkien välissä polvillani.
Rukoilin Jumalaa, että pelasta minut. Yksinkertainen rukous.
Vaimo näki, kun olimme herätyksessä, -
että Seinäjoella Marttilan koululla on tilaisuus.
Hän kysyi, että mennäänkö ja sanoin, että mennään.
Olin ajatellut, että jos tilaisuus joskus vielä tulee, -
että se olisi mahdollista, niin kokeilen toimiiko se.
Siellä oli paljon ihmisiä ja he menivät vaivojensa kanssa rukoiltavaksi.
Noustiin ylös vaimon kanssa, ja pökkäsin vaimoa, että mennään.
Vaimo oli rukoillut Jumalalta merkkiä, että voiko hän tulla uskoon.
Hän oli kokenut tökkäyksen Jumalan merkiksi ja niin mentiin.
Vähän eri paikkoihin ja molemmat jätimme elämämme.
Eräs mies kysyi minulta, että mitä sinulle.
Sanoin, että haluan tulla uskoon ja jotain toistelin hänen perässään.
Näin siunasi minut uskon tielle. - Se oli vahva matka.
Tulitte takaisin niin totesitte, että asiat ovat muuttuneet.
Ajeltiin kotiin ja meillä on aina ollut huumori kuin toinen ruoka elämää.
Olemme sillä paljon keventäneet raskaita olosuhteita.
Vaimolta kysyin tullessa, -
vähän niin kuin tutkiellen, että olemmeko me jotain uskovia vai?
Niin. - Olemmeko nyt muka jotain uskovia vai?
Niin todettiin, että ollaan ja kyllä se usko on säilynyt.
Sitä uskonrataa olemme menneet ja on ollut monta johdatusta sen jälkeen.
Silloin taisi tupakka olla vielä suussa. - Joo, kyllä.
Miten sille kävi? - Siinä varmaan meni, en muista, joitakin viikkoja.
Rukoilin sitä epätoivoisesti, kun halusin olla puhdas -
ja juoda tätä kuin kissa lämmintä maitoa.
Kaiken piti olla puhdasta, niin kuin pitääkin olla.
Vaimokin sanoi jo, että kyllä sinulla on paljon pahempiakin asioita.
Hän kyllästyi tupakkarukouksiin, että pääsen siitä.
Yhtenä päivänä... joskus elämä on karunlaista.
Olin puimassa viljaa.
Minulla oli siihen aikaan tuossa tupakka aski. Sen kanssa kamppailin.
En tehnyt lakkoa vaan odotin suurta Jumalan ihmettä.
Niin siinä kävi, että vaimo tuli siihen ja se ärsytti minua.
Me olemme sanovaisia, sanomme äkkiä paljon.
Meni vihne kurkkuun, en saanut enää puhuttua.
Tupakka jäi sinä päivänä. Illalla vasta huomasin, iltapäivällä, -
että ei ole tarvinnut polttaa eikä tehnyt mieli.
Se jäi, jätin askin pois. Seuraavana päivänä oli ihmisiä, jotka polttivat.
Ei se ollut pahaa eikä hyvää mutta olin päässyt eroon.
Tajusin, että Jumala auttaa ja olen mukana.
En ainakaan hankaloita lisää.
Se vahvisti sitä Seinäjoelta paluuinto- anne, että Herra puhdistaa kaikesta.
Olen ymmärtänyt näin, että te molemmat olette tällaisia -
hyvin vahvasti uskossa.
Sinulla on tällainen profetian armolahja myös, -
että Herra käyttää sinua myöskin viestiensä välittäjänä.
Mutta sinulle tuli sellainen asia, -
jossa näytti, että työsi olisi tehty.
Selkä oli remppana ja välilevyt sekaisin ja mitä kaikkea tapahtuikaan?
Joo, se oli ennemmin. Olin 38, kun tein uskonratkaisun.
Silloin olin ehkä 30-vuotias, en ihan tarkkaan muista.
Viljelin sipulia ja levittelin niitä varastoon.
Minulla oli välilevyn pullistuma selässä.
Se repesi ja sen seurauksena... -
-joka on selän kanssa kamppaillut tietää mistä on kysymys.
Se oli tosi paha. Yöllä kiersin päärakennusta, missä asun.
Siinä huusin Jumalalle, että oliko se tässä?
Koin, että minut riisutaan. Menetän tämän arkisen vaelluksen.
Selkä on sökö.
Kävin jollakin "naprapaatilla."
En minä mitään pelkää mutta -
ei vaan ollut suurta luottamusta, että kukaan pystyy auttamaan.
Menin loppujen lopuksi lääkärille. Hän komensi minut Seinäjoelle ja -
siellä makuutettiin ja sitten kotiin.
Jos tapahtuu tiettyjä asioita, niin tänne ambulanssilla.
Se antoi vähän periksi, että olen pärjännyt sen kanssa.
Sitten uskontulon jälkeen olimme eräässä tilaisuudessa.
Siellä oli sellaista joukkoparantumista.
Puhuttiin Jeesuksen nimessä ja oli profeetallinen henki, -
että täällä on jonkun selkä, joka on niin ja niin.
Mekin menimme siihen vaimon kanssa.
Eikä siinä tilaisuudessa vielä mitään enkä edes ajatellutkaan.
Kun lähdimme kotiin, vaimo sanoi, että ajattelitko kenen selkä se oli?
Sanoin, että se oli sen ukon, oli ihan käppyrässä, oli varmaan paha selkä.
Hän sanoi, että ei. Se olit sinä.
Tämä jäi minun mieleen, että se olit sinä.
Sitten oli taas jämerä tapaus.
Meillä on mahtava suhde vaimon kanssa, -
edelleenkin romanttinen suhde ja elämme hyvää elämää.
Mutta nukuin sohvalla olohuoneessa.
Minulla oli niitä selkävaivoja, niin tykkäsin olla sohvalla.
Aamulla peljästyin hirveästi jotenkin. Pomppasin pystyyn.
Niin kuin vieteriukko siitä ylös.
Samalla tuli sellainen ihmeitten- maailma tuohon, nyt tapahtui ihme.
Selkä on kunnossa. Menin notkolle ja tein kaikkia liikkeitä.
Selkäni parani siinä aivan yliluonnollisesti. Täysin kuntoon.
Ajattelin, kun menemme rukousiltaan niin todistan tästä.
Alkoi uskon taistelu, joka kesti jonkin aikaa.
Nousin siellä sohvalta, kun kysyttiin hyviä sanomia. Minulla oli.
Noustessa oli kuin parsineulalla olisi painettu selkään.
Pidin todistuksen, tiesin jotakin uskon ja Jumalan Sanasta.
Ymmärsin, että minun on uskottava.
Tiesin, että on ajatuksia ja fyysinen ruumis mutta taistelen vastaan.
Sanoin, että olen parantunut. Kerroin mitä kokouksessa tapahtui.
Valtava kipu selässä. Se tuli silloin, kun aloin todistamaan.
Sieltä lähtiessä sanoin vaimolle, -
että ei ole uskossa tullut vielä valehdeltuakaan mutta nyt tuli.
Kipureaktio, mikä oli, mutta Jumalan Sana ei valehtele.
Vaimo alkoi taas rukoilemaan. Jee- suksen nimessä selkä on parantunut.
Golgatan keskimmäisellä ristillä jne. Taas se laski. Näitä tapauksia tuli.
Olen ollut aktiivinen todistajan puolella.
Aina, kun nousi tämän asian kanssa, pistos tuli, -
mutta nyt kun puhun olen vapaa.
Ei voi vihollinen mitään minun selälle eikä kivulle.
Se oli ensimmäinen taistelu.
Kerron nopeasti toisen, mikä minulle tapahtui.
Minulla on väkeviä poikia ja piti heidän kanssaan nostella työmaarautoja.
Uudelleen tapahtui selässä jotakin.
Se antoi viestiä jonkun päivän, että jotain on tapahtunut.
Aina vaan huonommaksi. Eräänä yönä -
taas makasin samalla sohvalla.
Sielunvihollinen aivan selvästi seisoi vieressä ja sanoi minulle, -
että sinä halvaannut. Lääkäristä oli sellaisia terveisiä, -
että halvaus on niin lähellä jo edelliseltä kerralta.
Niin vihollinen puhui.
Minä puhuin taas Jumalalle, että minä en ihmisenä kestä sitä.
Olen niin heikko, jos halvaannun niin en kestä. Taas kuului, että halvaannut.
Minä taas puhuin Jumalalle, että jos halvaannun niin kestän, olen uskossa.
Käytiin uskon taistelua. Minä kyllä annoin siinä periksi.
Ei minusta ollut siihen siinä hetkessä.
Koin heikkoutta mutta silti, että uskoa sinä et vie.
Siitä raahasin itseni aamulla kahvipöytään.
Vaimo tulee kamarista, ei tiedä asiasta mitään ja laskee kädet päälle.
Rukoilee, siunaa ja julistaa. Ajaa halvauksen henkivallan pois selästä.
Minä otin vastaan ja niin lähti taas prosessi käyntiin.
Kävin tuoreelle miniälle todistamassa, kun vanhin poika oli lähtenyt töihin.
Kerroin, että Herra on minua koskettanut ja parantanut.
En valittanut vaikka oli aihetta. Pidin kiinni, että se on lähtenyt.
Tehtiin Norjan reissu sen päälle.
5 päivää ajettiin, 6000-7000 km sillä selällä.
Kävimme uimassa kylmässä vedessä joka päivä.
Kun tulimme oli selkä täysin kunnossa.
Pieni aika meni ihmeparantumisessa mutta selkä on kunnossa.
Olen kiitollinen Jumalalle. - Kiitos Herralla, että voit todistaa.
Tämän päivän maailma sanoo, että Jumalaa ei ole. - Kyllä.
Sinä todistat, että kyllä on elävä Jumala.
Tämän prosessin jälkeen oli vielä Herralta kehotus, että -
pitäisi perustaa seurakunta. - Joo.
Se oli asia mikä tapahtui Seinäjoella alttarikutsun aikana, -
kun lähdin sinne ja olin siunattavana.
Kuulin, että perustat seurakunnan tai perusta seurakunta.
Se oli valaehtoinen niin että jos ei ota työtehtävää vastaan.
Ymmärsin, että se on Jumalalta.
Kun olen uskossa, niin myöhemmin sain siitä sanasta voimaa, -
kun oli tiettyjä prosesseja sen asian kanssa, kamppailuja.
En ihmisenä niin lujatahtoinen ole vaikka on paljon tahdonvoimaakin.
Siinä tarvittiin Jumalaa. Kaikki kuiten- kin vietiin rukouksessa eteenpäin.
Täytyy sanoa, että jos kameran toisella puolella on joku, -
joka ajattelee perustaa seurakuntaa. Usko Jumalaan, -
ei läheisiä eikä uskoviakaan niin kauheasti.
Siinä on oikeasti muu missio mitä haluaa rakentaa.
Minulla on vahva kokemus siitä, -
että Jumala ei jankuta samaa asiaa monia kertoja.
Toisaalta Hän näki ihmisen taakse, että tuo voisi olla sellaiseen kypsä.
Siihen prosessiin. Näin kävi.
Liityin toki vaimoni kanssa lähialueen seurakuntaan.
Palvelin vanhimmistossa. Siinä meni eri lenkit sitten.
Voisi sanoa, että ilman ulkopuolisen tukea -
saimme perustaa omalle paikkakunnalle seurakunnan.
Ihmisiä tuli uskoon, olimme aktiivisia, pidimme kotikokouksia. Niin se lähti.
Minun vanhempani pyöritti, voisiko sanoa, Isojoella vapaaseurakuntaa.
Piirimuotoista mutta oli kyllä itsenäi- nen rahallisesti ja toiminnallisesti.
Ehkä me jollain lailla otettiin vähän isommat saappaat käyttöön.
Perustettiin virallinen seurakunta ja haettiin Vapaakirkon jäsen srk:ksi.
Kaikki nämä prosessit menivät hyvin.
Olen sellainen, että pystyn ottamaan yhteyksiä näihin henkilöihin.
Ei ole ongelmaa siinä. Ainakin hengellisissä. Maallisissa takkuan.
Hengellisissä olen saanut Jumalan voiman, että eteenpäin.
Millainen rooli seurakunnalla on ollut -
ja onko ollut kaikki myötäsukaista tai myös vastasukaista?
Siinähän oli hieno kysymys.
No kyllä, siinä on löytynyt henkilöitä, joille on löytynyt tehtäviä.
Jumalalla on ollut sen seurakunnan kautta tilaus.
Mehän toivottaisiin monta kertaa paljon muuta.
Suurempaa menestystä ja jäseniä jne.
Sitä ei ole annettu mutta Jumala on kollannut ihmisiä lävitse.
Sanotaan vähän sivuun tipahtaneita.
Jostain syystä Jumala on minuakin armoittanut käytännön elämässä -
sellaiseksi, että osaan noukkia sieltä tien varresta.
Saattaa mukaan, auttaa siinä. Eihän ketään voi väkisin pakottaa.
Se ei onnistu millään lailla. Toki sitten on tappioitakin seurakunnassa.
Totta kai seurakunnalla on vastustus tässä maailmassa. - Joo.
Sieluja pelastuu, niin pimeyden henki ei tykkää sellaisesta. - Niin.
Olet tarkastellut jo kauan uskossa olleena, -
yhdessä vaimosi kanssa olette tehneet seurakuntatyötä -
ja muutakin palvelutyötä.
Miten tarkastelet tätä aikaa missä me nyt elämme?
Kyllä, joo.
Välillä voisi ajatella näin, -
että kun tulin uskoon, mun ei tarvinnut lukea Johanneksen evankeliumia -
eikä Matteusta, Markusta ja Luukasta. Se oli vähän niin kuin tuttua.
Mutta Ilmestyskirja oli se viehättävä kirja.
Sieltä olen ammentanut oikeastaan ihan tuoretta uskon sanomaa.
Viimeisimpiä sanoja mitä Jeesus on puhunut seurakunnille ja meille.
Teemme siitä joskus vaikea- selkoisen ettei kukaan uskalla -
puhua muusta kuin Johanneksen evankeliumista.
Kun tätä aikaa seuraa, niin Ilmestyskirja nyt on meidän päällä.
Se että tapahtuu asioita paljon nopeammin kuin ennen.
Ne ovat ikään kuin nopeutuneet.
Ei pelotella eikä näin ajatellen mutta -
jotenkin vaan kun Ilmestyskirjaa mistä tahansa suunnasta katsoo, -
tätä aikaa, niin aikaa ei ole paljon.
Kuka sen määrittelee. Minun tai ihmisen mittapuulla, -
mikä on paljon tai vähän, mutta kun se loppuu se loppuu.
Näen Ilmestyskirjasta ihmisen yksilökohtaisen elämän.
Se on rajallisuudessa.
Vaikka Jeesus tulisi huomenna tai tänään, niin so what.
Ihmiset kohtaavat aina Jeesuksen todellisuuden -
ja asioitten todellisuuden täältä ajasta käsin. Tämä on se vakava sanoma.
On tietysti ollut aina mutta edelleen nyt se on todella käsillä.
Elämme niitä päiviä.
Onko niin, että seurakuntien ja myös yksilötasolla -
pitäisi palata aina siihen ensirakkauteen. - Kyllä, joo.
Sitten sellaisen tuoreen sanoman väheksyminen.
Ajattelen näin, että seurakunnissa pitäisi olla... totta kai tuore uusi -
uskovainen voi tuoda hauskaa sano- maa, kun puhuu omasta elämästään.
Mutta tuore henki, tuore Pyhä Henki meissä, joka on persoonallinen, -
avaa Jumalan salaisuuksia. Niin kuin Psalmit on kirjoitettu, -
siellä Daavid ja Salomon, niin se on sinä aikana.
Vaikka se on aikaa kestävä sanoma, niin minä voin uskossani -
kirjoittaa Psalmeja tähän päivään.
Kun elän uskossa, olen verbaali ja Jumala on tarkoittanut.
Uskon, että se avaa sanallisen aarrearkun.
Ei että jokin sana olisi tullut vanhaksi jotain uutta tullut, ei.
Jumala haluaa käyttää meitä ihan kaikilla alueilla.
Myös, että uskaltaa sanoa jonkin hengellisen lauseen -
eikä tarvitse aina olla kopio jostakin Raamatusta.
Se tarkoittaa todella jotakin. - Täytyy olla tavallaan ilmestystietoa.
Kyllä. - Sehän tulee Jumalan Sanasta mutta Sana on niin monikerroksista -
ja vain Pyhä Henki osaa sitä avata, joka on sen aikanaan synnyttänyt.
Tämä on juuri se, että jos olemme vain teologeja, -
puhutaan Sanaa mutta se ei tule eläväksi.
Se tulee vain Pyhän Hengen kautta.
Silloin meidän täytyy olla herkkiä kuulemaan, mitä Pyhä Henki sanoo.
Kyllä ja se prosessi mikä lähti, kun avasi itsensä ja -
antoi Pyhälle Hengelle tilan tulla tänne toimimaan minun hengessä.
Henki varmasti silloin vaihtui Hänen Henkensä yhteyteen.
Myös sielun maailmassa.
Sehän on prosessi, joka jatkuu, ja tapahtuu niitä asioita.
Ensinnäkin evankeliumi. Jos ajatellaan näin, niin totta kai -
pitää olla Jumalan Sana, ymmärtää kouluteologiaa.
Kun uskoo Herraan Jeesukseen, niin pelastuu -
mutta uskon sellaiseen asiaan, että painottaa myös ratkaisukeskeisyyttä.
Kaikillahan meillä on Jumala, voidaan olla jumalisia monissa asioissa.
Kukin uskoo tavallaan. Mutta kun on kysymys siitä, että sinä pelastut.
Saada tämä. Tarvitsemme siihen Henkeä -
ja todistusta, minun, kaikkien uskovien todistus tälle maailmalle.
Sitten se, että se on sellaista kouluteologiaa, että Jeesus pelastaa.
Sitä pitää julistaa.
Jos alakoululaisille alettaisiin julistamaan henki-asioita.
Uskovat ovat jo syvemmällä, niin voi mennä vähän ulalle.
Lähtökohta pitää olla, se koreografia lähteä siitä, -
että säilyisi alkuteologia.
Mistä me lähdemme mutta pitää olla jatkumo sille, joka on päässyt sisälle.
Kuule Vesa, nyt on puolisentoista minuutta aikaa.
Jätän sinulle ns. vapaan sanan, mitä Pyhä Henki sanottavaksesi antaa.
Haluaisin sanoa, että Suomen uskovat.
Haluan puhua Suomen uskoville ennen kaikkea, -
niille kotona oleville, jotka uskovat sydämessänsä.
Ei ole mikään muoti-ilmiö tänä päivänä, että tullaan kaapista ulos.
Sinä uskovainen, tule ulos sieltä kaapista -
ja tuo julki uskosi oman perheen keskellä. Sanot sen sanoina.
Siitä lähtee Pyhän Hengen täyteyttämä elämä.
Suullasi todistat sen, niin Pyhä Henki alkaa jubileeraamaan elämässäsi.
Haluan myös puhua kristittyjen perheiden lapsille.
Voit olla harhassa siinä ajatuksessa, että sinua kutsutaan monesti.
On hyvä kun kutsutaan mutta kutsu ei välttämättä tule niin voimallisena -
kuin kuvittelet. Nyt jos tunnet, että Jumala kutsuu, niin lähesty Häntä.
Äläkä pelkästään lähesty vaan tee ratkaisu ja ota vastaan.
Haluan siunata sinua nyt Jeesuksen nimessä.
Kun lähestyt Jumalaa niillä taidoilla mitä tiedät, ei tarvitse tietää enempää.
Haluat ottaa pelastuksen vastaan. Siunaan sinut nyt -
Jeesuksen nimessä uskon tielle. Siitä alkaa iankaikkinen elämä.
Kiitos Vesa Siltaoja, että olen saanut olla puoli tuntia kanssasi, -
keskustella ja kuulla elämästäsi. Ennen kaikkea siitä huokuu -
uskon keskeinen rakkaus Jeesukseen ja Hänen voimaansa.
Sitä haluat varmasti vaimosi kanssa viedä eteenpäin.
Ei ainoastaan Pohjanmaalla vaan laajemminkin. Kiitos. - Joo, kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit tukea ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola