ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares
ja mu tänane külaline on Vesa Siltaoja.
- Tere tulemast!
Aitäh kutsumast! Tore, et saan siin olla!
Umbes poole tunni jooksul uurime sinu elulugu.
Ennekõike seda, kuidas sa Jeesuse oma ellu leidsid
ja ka seda, kuidas te koos naisega olete käinud Tema juhtimises.
Sa oled pärit Lõuna-Pohjanmaa piirivallast Isojoelt.
Jah. Sündisin seal.
Sa sündisid ettevõtja peres,
kus lisaks põllumajandusele tegeleti ka taimekasvatusega.
Neid töid teed sa ka tänapäeval.
Jah.
Enne, kui läheme teiste asjade juurde, küsiksin:
kuidas läheb sellise profiiliga ettevõtetel Soomes?
Kas sellel alal on olnud ka tõuse ja mõõnasid?
Varem olid aianduses paremad aastad
võrreldes praegusega.
Peale sõda oli mu isa Helsingis politseinik.
Ema oli aianduskoolis.
Edasi nad kolisid koju.
Nad ehitasid kasvuhoone.
Isal tekkis idee. mida ta käis Närpiös vaatamas,
kus olid esimesed kasvuhooned.
Edasi hakkasime seda ideed teoks tegema.
See tõi küll leiva lauale, aga töö oli väga ränk.
Pikka aega oli kõik käsitsi töö.
Vanemad olid usklikud? - Jah.
Sa kuulsid nooruses palju Jumala Sõna.
Jah.
Olen tänulik, et mul pole sellest küllalt saanud.
Sa teadsid mõistuse tasemel palju asju,
aga oma isiklik otsus seisis veel ees.
Ma olin 13aastase noorena elavas usus ja suhtes Jumalaga,
aga siis juhtusid väikesed eksitused ja ma hakkasin vanduma.
Aga ma palusin nende eest andeks.
Palusin, et ma saaksin väe need asjad lõpetada.
Juhtus ime, et vandumised lõppesid, aga mingil ajal algasid need uuesti.
Siis ma enam andeks ei palunud. Sekka tuli ka mõni sulitemp.
Sealt ma enam välja ei tulnud.
Mis juhtus seoses su isa surmaga?
Kas seoses sellega tuli su ellu mingi muutus?
Ema suri 1 aasta ja 3 kuud enne isa.
Siis oli mul vaimulik ärkamine.
Ema matustel rääkis Jumal mulle prohvetliku sõnumi kaudu midagi.
Ema haigestus vähki
ja ta rääkis mulle kanaemast ja Piiblist.
Üks usklik avaldas need
ja ma kogesin tugevalt, et Jumal on tegelikult olemas;
et Ta räägib.
See äratas mu üles, aga läks veel aega.
Me käisime naisega vahel koosolekutel.
Koosolekud pole meie jaoks kunagi võõraks jäänud.
Kui me alles kurameerisime,
siis mind need koosolekud nii väga ei huvitanud.
Saatsin oma abikaasa sinna:
"Mine sina! Sest isa ja ema palusid."
Mõtlesin, et see on ühtpidi hea asi,
nii et ma polnud kuidagi selle vastu.
Usklikuks saamine oleks mulle kindlasti head teinud,
aga ma ise polnud siis veel valmis.
Aga isa suri 1 aasta ja 3 kuud hiljem.
Läks vele üks kuu, enne kui tegin isikliku otsuse.
Siis olin selleks valmis.
See juhtus vist Seinäjoel? - Jah.
Olin enne kodus kasvuhoones kurgipeenarde vahel põlvili.
Ma palvetasin Jumala poole, et Ta päästaks mind.
Väga lihtne palve.
Hiljem mu naine nägi, et Seinäjoel ühes koolis on teenistus.
Ta küsis: "Kas lähme sinna"? Ma ütlesin: "Lähme!"
Olin varem mõelnud,
et kui selline teenistus on veel tulemas, siis ma lähen.
Lähen vaatan, kas ja kuidas see asi töötab.
Altaril oli palju inimesi.
Inimesed läksid sinna oma vaevustega palvele.
Tõusime naisega püsti ja ma müksasin teda: "Lähme!"
Samas naine palus Jumalalt mingit tunnusmärki,
et kas ta saab usklikuks?
Naine pidas müksamist Jumala märgiks ja me läksimegi.
Me läksimegi eri kohtadesse.
Andsime mõlemad oma elud Jumalale.
Üks mees küsis minult altaril, mida ma tahan?
Vastasin: "Tahan saada usklikuks."
Siis ma kordasin midagi ta järel.
Ta õnnistas mu usuteele.
See oli vägev teekond.
Te tulite tagasi ja nägite, et asjad on muutunud.
Jah.
Me sõitsime koju.
Huumor on me elus nagu teise toidu eest.
Selle abil oleme kergendanud palju raskeid olukordi.
Küsisin naiselt tagasi tulles uurivalt: "Kas me oleme nüüd usklikud?"
"Nüüd oleme justkui mingid usklikud?"
Nii lõpuks tõdesime, et olemegi.
See usk on meil säilinud.
Oleme käinud mööda seda usuteed, kus on juhtunud palju erinevaid asju.
Aga sel ajal sa vist veel suitsetasid? - Jah.
Mis sellest sai?
Läks vist mõni nädal
ja ma palusin selle pärast meeleheitlikult.
Tahtsin olla puhas nagu kass, kes joob piima.
Kõik pidi olema puhas.
See oli tore ja nii pidigi see olema.
Mu naine ütles seal juures, et mul on nagunii hullemaidki asju.
Tal oli küllalt mu tubaka-palvetest.
Vahel on elu natuke karmivõitu.
Korjasin ühel päeval vilja.
Mul oli siis suitsupakk taskus.
Mul oli taas võitlus ja ma ootasin Jumala suurt imet.
Juhtus see, et mu naine tuli sinna mind ärritama.
Me mõlemad naisega ütleme teineteisele vahel teravusi.
Mulle tuli miskit kurku, et ma ei saanud enam rääkida.
Suitsetamine jäi ära samal päeval.
Alles õhtul või pealelõunal märkasin, et ma täna ei suitsetanud. Ei tahtnud.
See langes ära ja ma jätsin ka suitsupaki sinnapaika.
Järgmisel päeval mõned inimesed suitsetasid.
See polnud ei halb ega hea. Ma jäin sellest kõrvale.
Ma mõistsin, et Jumal aitab mind ja ma tahtsin saada osa sellest;
ei tahtnud enam rohkem jamasid.
Teie tahe Seinäjoelt tagasi tulla tugevnes
ja Jumal puhastas sind kõigest.
Te mõlemad olete tugevalt usus.
Sul on ka prohvetiand.
Jumal kasutab sind ka sõnumite edastajana.
Aga sinuga juhtus see,
et näis, et selleks korraks on sinu tööd tehtud.
Su selg oli korrast ära. Selja vahediskid olid segi.
Mis juhtus?
Ma olin 38aastane, kui usuotsuse tegin.
Olin 30-nene või noorem, kui kasvatasin sibulaid.
Ma müüsin neid ladudesse.
Mul oli seljas vaheplaadi paisumine või turse. See rebenes.
Kes on seljavaludega kimpus olnud, see teab, milles asi.
See oli väga halb lugu.
Kõndisin öösel ümber elumaja ja hüüdsin Jumala poole.
Tundsin, et mind võetakse siit maailmast ära;
et mu siinne teekond lõpeb.
Et mu selg on haige jne.
Liikusin vaevu kuidagi ringi.
Ma ise ei kartnud midagi, aga mul polnud ka suuri lootusi,
et keegi suudaks aidata.
Lõpuks läksin arsti juurde.
Ta saatis mu kohe Seinäjoele.
Seal lamasin veidi ja siis saadeti mind koju tagasi.
Öeldi, et kui mingid teatud asjad juhtuvad,
siis kohe kiirabiga tagasi!
Haigus andis järele nii, et olen sellega hiljem toime tulnud.
Peale usuletulekut olime ühel teenistusel.
Seal toimus grupitervenemine ja seal räägiti Jeesuse nimel.
Kohal oli prohvetlik vaim.
Kõlas sõnum: "Kellegi seljaga on tõsised probleemid."
Läksime ka naisega ette.
Selles olukorras ma ei mõelnudki midagi,
aga kui koju läksime,
siis naine küsis: "Mis sa arvad, kelle selg see oli?"
Ütlesin: "See oli selle vanamehe selg.
Oli teine üsna kõveras, selg oli väga halvas olukorras."
Naine ütles: "Ei, see olid sina!"
Mulle jäi see meelde: "See olid sina!"
Oli veel üks juhus.
Meil on naisega väga hea suhe.
Me suhe on tänini romantiline ja me elame head elu.
Kuid ma magasin tookord diivanil elutoas.
Kui mul olid seljavalud, siis mulle meeldis olla diivanil.
Hommikul kogesin miskipärast hirmu ja kargasin püsti nagu vedrust.
Samas tajusin, et nüüd toimub mingi ime
ja mu selg on korras.
Painutasin end, tegin igasuguseid liigutusi.
Mu selg paranes üleloomulikult.
Mõtlesin, et kui läheme palveõhtule, siis ma tunnistan sellest.
Siis algas mu usuvõitlus, mis kestis mõnda aega.
Igakord, kui tõusin diivanilt, et rääkida häid uudiseid,
siis kui püsti tõusin, oleks keegi mind justkui nõelaga selga torganud.
Hoidsin kinni oma tunnistusest, sest ma teadsin ikka midagi usust
ja ma teadsin ka midagi Jumala Sõnast.
Sain aru, et ma pean uskuma.
Ma teadsin, et mul on oma mõtted ja füüsiline keha,
aga ma võitlen.
Ma võitlesin selle vastu ja ütlesin, et olen terveks saanud
ning kavatsen sellest ka rääkida.
Ja siis oli korraga seljas tohutu valu.
See tuli siis, kui hakkasin tunnistama.
Sealt lahkudes ütlesin naisele, et ma pole veel usus olles valetanud,
aga nüüd kukkus vastupidi välja.
Mul oli see valureaktsioon.
Aga Jumala Sõna ei valeta.
Mu naine hakkas uuesti mu selja pärast palvetama:
"Jeesuse nimel, see selg on terve. Valud on Kolgata keskmisel ristil."
Ja taas valud kadusid. Niimoodi mitu korda.
Ma olen olnud väga aktiivne tunnistaja.
Alati, kui ma sellest rääkisin, siis pistis.
Aga nüüd, kui ma räägin, olen vaba.
Vaenlane ei saa mu seljaga midagi teha. Ja ka mitte valuga.
See oli mu esimene võitlus.
Räägin kiiresti veel teisest võitlusest. Mul on tugevad poisid.
Ma pidin nendega koos raskeid raudesemeid tõstma.
Jälle juhtus seljaga midagi.
See andis mõne päeva jooksul märku, et asi on hullemaks läinud.
Ühel ööl ma magasin samal diivanil.
Hingevaenlane seisis mu kõrval.
Ta ütles mulle: "Sa oled halvatud!
Sest arstid ütlesid juba eelmisel korral,
et sa olid halvatusele lähedal."
Nii rääkis hingevaenlane.
Ütlesin Jumalale, et ma ei kannata seda inimlikult välja.
Ma olen nii nõrk.
Kui ma olen halvatud, siis ma ei kannata seda välja.
Aga ma just kuulsin, et ma olen halvatud.
Siis ütlesin uuesti Jumalale:
"Kui ma olen halvatud, siis ma pean vastu,
sest ma olen usklik!"
Mul oli usuvõitlus. Ma justkui andsin järele.
Ma kogesin sel hetkel nõrkust.
"Aga mu usku sa ära ei võta!"
Siis vedasin end hommikul kohvilauda.
Naine tuli oma toast ega teadnud asjast midagi.
Ta pani käed mu peale ja palvetas, õnnistas, kuulutas
ja ajas halvatuse vaimud mu seljast minema.
Ma võtsin selle vastu ja protsess läks uuesti käima.
Käisin rääkimas oma värskele miniale, kui mu vanem poeg oli tööle läinud.
Rääkisin, mis juhtus. Jumal puudutas ja tervendas mind.
Ma ei kurtnud nii väga, kuigi kurtmiseks oleks olnud põhjust.
Hoidsin kinni sellest, et see oli nüüd läinud.
Peale seda tegime Norra reisi.
5 päeva jooksul sõitsime selle seljaga maha
6000-7000 kilomeetrit.
Iga päev käisime külmas vees ujumas.
Kui reisilt tulin, oli mu selg täiesti korras.
Mingi aeg läks selja tervenemiseks, aga mu selg on korras.
Ma olen selle eest Jumalale tänulik.
Tänu Jumalale, et sa saad sellest tunnistada.
Sest tänapäeva maailm ütleb: "Jumalat pole olemas."
Jah.
Aga sina tunnistad, et on küll olemas.
On küll.
Elav Jumal tegutseb.
Peale seda protsessi
tuli sulle Jumalalt üleskutse luua kogudus.
Jah.
See asi juhtus Seinäjoel.
Ma läksin altari ette õnnistust saama.
Ma kuulsin: "Sa lood koguduse." Kas "lood" või "loo kogudus".
See oli vande all antud tööülesanne, mis tuli kui vastu võtta.
Siis sain aru, et see oli Jumalalt.
Olles usus, sain hiljem sellest sõnast väge,
kui sellega kaasnesid teatud protsessid ja ka võitlused.
Inimlikult mul polnud nii suurt tahet, isegi, et mul on palju tahtejõudu.
Aga siin läks vaja Jumalat.
Viisime kõik asjad edasi palves.
Peaksin ütlema,
et kui keegi vaatajatest tahab luua kogudust,
siis uskugu Jumalat, mitte nii väga oma lähedasi ja ka usklikke.
Selle taga on ka mingi muu eesmärk,
mida tahaks ehitada üles.
Mul on tugev kogemus sellest,
et Jumal ei korruta üht asja mitu korda.
Teisalt Ta näeb, kas see inimene võib selleks protsessiks küps olla.
Ühinesin koos naisega lähipiirkonna kogudusega.
Teenisin seal vanematekogus.
Aga sealgi olid omad nüansid.
Pean tõdema, et sain ilma välise toeta luua oma piirkonda koguduse.
Meil inimesed said usklikeks,
olime aktiivsed, pidasime kodukoosolekuid.
Mu vanematel oli vabakogudus Isojoel.
See oli mitmes mõttes iseseisev.
Me võtsime asja suurejoonelisemalt ette -
lõime ametliku koguduse
ja taotlesime vabakiriku liikmeskoguduse staatust.
Kõik need protsessid läksid hästi.
Ma olin selline inimene,
kes suutis võtta ühendust erinevate inimestega.
Mul pole sellega mingeid probleeme.
Ma võin maistes asjades jääda toppama,
aga vaimsetes olen saanud Jumala väe
ja liikunud vaid edasi.
Milline roll on su kogudusel
ja kas kõik on sujunud ladusalt või ka vastuvoolu?
Väga hea küsimus.
Meil on inimesed,
kelle jaoks me oleme leidnud koguduse kaudu võimalusi.
Tihti me soovime omale midagi muud - suuremat edu, uusi liikmeid jne.
Seda pole antud, aga Jumal on justkui katsunud inimesi läbi.
Just kõrvalejäänuid.
Mingil põhjusel on Jumal ka mulle andnud armu kasutada oma elu nii,
et ma saan neid tee äärest üles noppida.
Ma saan selles kaasa aidata. Kedagi ei saa vägisi sundida.
See ei õnnestu mingigi valemiga.
Siiski on ka kemplemisi koguduses.
Kogudusel on muidugi vastuseis selles maailmas. See jääb.
Kui hinged saavad päästetud,
siis see ei meeldi sugugi pimeduse vaimule.
Sa oled olnud pikalt usus
ja oled koos naisega teinud kogudusetööd
ja ka muud teenimistööd.
Kuidas sa kirjeldaksid seda aega, kus me praegu elame?
Kui ma sain usklikuks,
siis ma ei pidanud lugema Johannese evangeeliumi.
Samuti mitte ka Matteuse, Markuse või Luuka omi.
Need olid mulle tuttavad.
Aga Ilmutuse raamat oli minu jaoks veetlev raamat.
Sealt olen ammutanud täitsa värsket ususõnumit.
Seal on viimased sõnad,
mida Jeesus rääkis kogudustele ja ka meile.
Vahel me peame Ilmutuse raamatut raskeks looks
ja keegi ei julge rääkida muust, kui Johannese evangeeliumist.
Aga seal on palju asju.
Kui jälgida seda aega,
siis meil käibki kõik Ilmutuse raamatu järgi.
Asjad toimuvad palju kiiremini, kui toimusid enne.
Asjade kulg on kiirenenud.
Kui vaadata Ilmutuse raamatut ükskõik mis nurga alt,
siis näeme, et aega pole enam palju.
Kes seda muidugi määrata oskaks
kas minu või teiste inimeste mõõdupuu järgi,
et kui palju on palju või vähe?
Aga kui see lõppeb, siis see lõppeb.
Ma näen Ilmutuse raamatust inimese kui üksikisiku elu
ja see on piiratud.
Kui Jeesus tuleks juba homme või ka täna tagasi, siis mis sest' on?
Inimesed kohtavad Jeesust - asjade tõelisust,
praegusest ajast lähtuvalt.
See on see tõsine sõnum.
See on nii alati olnud ja on ka edaspidi,
aga see on tõsiasi. Me elame nendel päevadel.
Kas on nii, et koguduse ja ka üksikisiku tasandil
peab pöörduma tagasi esimese armastuse juurde? - Jah.
Ühtlasi toimub ka värske sõnumi sisu kahandamine.
Arvan, et kogudustes peaks olema nii,
et uus usklik saaks jagada rõõmusõnumit,
kui ta räägib omast elust.
Värske Püha Vaim, kes on isiklik, avab Jumala saladusi.
Psalmid on kirjutatud Taaveti ja Salomoni ajastul.
Kuigi see on läbi aegade kestev sõnum,
võin ka mina omas usus kirjutada tänapäeval Psalme.
Kui ma elan usus, olen ma verbaalne,
nii nagu Jumal on plaaninud.
Ma usun, et see avab sõnalise aardekirstu.
See pole see, et mingi sõna oleks jäänud vanaks
ja midagi uut on tulnud.
Jumal tahab meid kasutada kõigil elualadel.
Samuti ka nii, et me julgeksime öelda mingi vaimuliku lause,
mis ei pea olema maha loetud kuskilt Piiblist,
et see ka tõesti tähendaks midagi.
Meil peaks olema ilmutusteadmine,
mis lähtub Jumala Sõnast.
Aga Jumala Sõna on nii mitmekihiline,
et vaid Püha Vaim suudab seda avada,
sest Tema on selle omal ajal loonud.
See on just see, et kui me oleme vaid teoloogid
ja räägime seda sõna, siis see ei saa elavaks.
See saab elavaks Püha Vaimu kaudu.
Ja me peame olema tundlikud sellele, mida Püha Vaim ütleb.
Jah.
Kui ma avasin end, algas protsess, mis andis Pühale Vaimule ruumi,
et Ta saaks tulla ja tegutseda mu sees, mu vaimus.
Sellega ühines minu vaim Tema Vaimuga
ja vaimulikus maailmas see protsess kestab
ja juhtuvad sellised asjad,
et kui evangeeliumist rääkida,
siis muidugi peab olema Jumala Sõna.
Samuti peab mõistma kooli teoloogiat -
usu Issandasse Jumalasse ja saa päästetud!
Arvan ka seda, et rõhku tuleb panna otsustamisele.
Kõigil meil on Jumal. Võib-olla ka ebajumal mingi asja näol.
Igaüks usub omamoodi.
Aga kui küsimus on päästes, siis me vajame Vaimu ja tunnistust.
Ka minu ja meie kõikide usklike tunnistusi
sellele maailmale.
See on kui kooliteoloogia, et Jeesus päästab,
aga seda peab kuulutama.
Juba algkoolis võiks hakata kuulutama vaimulikke asju.
Usklikud on asjas juba sügavamal sees
ja asi võib kiskuda kiiva,
aga see lähtekoht peab olema selline,
et säiliks algteoloogia, mis on me lähtepunktiks.
Aga samas peab see olema jätk sellele,
mis on juba sisse pääsenud.
Nüüd on veel 1,5 minutit aega.
Jätan sulle vaba sõna, mida Püha Vaim sulle annab. Ole hea.
Ma tahan rääkida just Soome usklikele.
Ja neile, kes on kodus ja usuvad südamest.
Tänapäeval pole moes "kapist välja tulek".
Aga sina, usklik, tule välja kapist!
Kuuluta oma usku oma pere keskel!
Ütle see sõnades välja!
Siis saab elu täis Püha Vaimu.
Sul algab Püha Vaimuga täidetud elu.
Kui sa seda oma suuga tunnistad,
siis Püha Vaim hakkab juubeldama su elus.
Ma tahan rääkida ka kristlaste perede lastele.
Sa võid eksida, kui arvad, et sind kutsutakse mitu korda.
See on hea, kui kutsutakse.
Aga see kutse ei pruugi olla nii väeline,
kui sa ette kujutad.
Nüüd, kui sa tunned, et Jumal kutsub sind, siis lähene Talle!
Ja ära mitte ainult lähene, vaid tee otsus! Võta Ta vastu!
Tahan õnnistada sind just praegu Jeesuse nimel.
Kui sa nüüd lähened Jumalale
nende oskuste ja teadmistega, mis sul on,
siis sa ei peagi teadma rohkem!
Vaid kui sa tahad päästet vastu võtta,
siis ma õnnistan sind Jeesuse nimel usuteele, millest algab igavene elu.
Aitäh Vesa Siltaoja, et saime koos siin saates vestelda
ja kuulata sinu elulugu.
Siit õhkub usukeskne armastus Jeesuse ja Ta väe vastu.
Seda sa soovid oma naisega levitada mitte ainult Pohjanmaal,
vaid ka mujal.
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa