Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan. Olen Martti Ojares.
Vieraanani on Heikki Ranssi. Tervetuloa. - Kiitoksia.
Sinä olet pitkään asunut pääkaupunkiseudulla -
mutta sitä ennen, tai nuoruutesi, taisit viettää Savossa.
Missäpäin synnyit ja koulusi kävit?
Joo. Minä olen kotoisin Soisalon saarelta.
Sehän on kuuluisa, Suomen suurin saari.
Siellä isoisälläni oli maatila ja synnyin siellä.
Siitä, voisi sanoa, lapsuuden muistona on, -
että siellä oli kaikkein mielenkiintoisin kirja.
Oli sellainen flanellikantinen iso Raamattu, Kuvaraamattu.
Me haluttiin aina päästä sitä selailemaan siskoni kanssa, -
heti kun päästiin kamarin puolelle, se oli siellä.
Kauhistuttavinta oli se, että siellä oli helvetistä kuvia.
Sieltä sitten muutettiin pois.
Isäni ja isäni veli hoitivat tätä tilaa mutta...
Sitten muutettiin naapurikylään.
Isäni hankki sieltä, -
ja hänellä oli sahauslaitos, -
jota hän pyöritti.
Oliko vielä kauppakin? - Ja kauppa, joo.
Se sammui siinä vaiheessa, kun isä joutui lähtemään sotaan.
Äidistä ei ollut kaupanpitäjäksi.
Se loppui siihen.
Minä muistan vain niitä aikoja, kun isä kävi kaasunaamarin kanssa lomilla -
ja haisi savulle. - Aivan.
Se oli sitä varhaislapsuutta.
Joka tapauksessa äitini huolehti hyvin paljon, -
koska isäni haavoittui sodassa ja joutui potemaan sitä aika pitkään.
Äiti huolehti myös meidän hengellisestä puolesta.
Hän piti pyhäkoulua ja siunasi meidät aina iltaisin nukkumaan.
Tämä oli minun mielestä lapselle hyvin tärkeä asia.
Äiti, pyhäkouluopettajana, -
antoi muistolauseita, jotka piti seuraavana sunnuntaina muistaa.
"Joka itsensä ylentää, se alennetaan." Esimerkiksi.
"Joka vähässä on uskollinen, on paljossakin uskollinen."
Näitä opeteltiin siellä.
Kun elämääsi tarkastelee, nämä siemenet, mitä kotonasi kylvettiin, -
ne ovat olleet saattamassa sinua maailman eri tuulissa -
ja pitänyt sinut sillä tiellä. Siitä et ole poikennut missään vaiheessa.
Kyllä. Vaikka kylmenemistä oli eräässä vaiheessa, -
että hengellisyys ei ollut ihan niin voimakkaasti läsnä.
Mutta kyllä se on ollut siellä kokoajan ja rukous.
Minähän muutin oppikouluun Kuopioon -
ja siellä oli hyvin vilkas koululaistyö -
luterilaisessa seurakunnassa.
Koululaisseuroissakin kävi paljon nuorta väkeä.
Nämä seurakuntapastorit ja nuoriso-ohjaajat -
olivat hyvin aktiivisia.
He kouluttivat meitä vähän vanhempia, -
jotka olimme vähän varttuneempia.
Muistan yhden yksityiskohdan, että kun siellä...
Minäkin pidin pikkupojille tällaista kerhoa.
Siihen koulutettiin.
Tarkastettiin, mitä aioin kulloinkin pitää.
Sillä oli seurakunnan työntekijät, jotka tarkasti "Joo, aiot pitää tällaisen".
Pastori saattoi tulla jopa kuunte- lemaan minun kerhon pitämistä.
Se oli minulle hyvin tärkeää, koska vanhemmat antoivat siitä palautetta -
ja sanoivat, että "Lapset, pojat, ovat aivan innoissaan.
"He jumaloivat sinua". Se tietysti mairitteli minua.
Mutta siinä oli yksi asia, jolla on ollut vaikutusta myöhemminkin.
He ehkä havaitsivat minussa jotain kykyä lausua.
Ehkä olin jonkun runon lausunut -
ja mun kansakoulun opettaja jo pani mut lausumaan, ja siskoni.
Mutta he palkkasivat -
sen aikaisen Kuopion teatterinjohtajan, Lehtihalmeen,-
antamaan minulle yksityisopetusta, miten lausutaan.
Ensimmäinen, mitä hän minulle opetti, oli -
Saarnaajan kirjan lopusta "Ja muista Luojaasi nuoruudessasi, -
ennen kuin pahat päivät tulevat ja joutuvat ne vuodet, joista olet sanova:
"Nämä eivät minua miellytä";"
Sillä tavalla hän opetti, miten tauoilla -
tai nopeutuksilla voidaan hoitaa.
Miten hidastuksella voidaan korostaa asioita.
Hän antoi perusopetuksen siitä.
Se oli ensimmäinen Raamatunkohta, -
jonka juurta jaksaen opettelin ulkoa.
Se on sieltä lähtien mutta nythän minulla on -
säilynyt tai tullut uudestaan tämä Raamatun ulkoa opettelu.
Olen saanut eri tilaisuuksissa myös jonkun psalmin lausua.
Olen huomannut, että kun rukoillen sen tekee, -
niin Jumala puhuu Sanansa kautta.
Juuri tähän ajattelinkin pysähtyä.
Kun sanotaan, että "tutkikaa ja opetelkaa Jumalan Sanaa -
ja kun teette sen rukouksen hengessä, se jää ulkomuistiin, että muistaa sen."
Pyhä Henki voi tällaisen ilmestys- tiedon antaa siihen tilanteeseen, -
juuri siitä Raamatun sanasta. - Kyllä.
Koska Hän ottaa omastaan eli Jumalan sanasta.
Tämä on ollut sinulle aarre, sanoisin näin, Jumalan antama aarre, -
jota olet saanut hyödyntää myöhemmässä elämässä.
Tämä osaaminen, puhua, lausua, siitä on ollut hyötyä.
Keskustellaan vielä siitä. Jumala on määrätyllä tavalla rakentanut sinua.
Jälkeenpäin pystyt sen hahmot- tamaan, että näin Jumala on tiennyt.
Siitä on ollut tällainenkin, - vanhemmiten kun uni ei aina tule, -
voin hiljaa mielessä, että "Kiitä Herraa, minun sieluni, -
ja kaikki, mitä minussa on, hänen pyhää nimeänsä.
Kiitä Herraa, minun sieluni, äläkä unhota, -
mitä hyvää hän on sinulle tehnyt".
Sehän on pitkä psalmi. Kun pääsen loppuun, uni on jo tullut.
Sillä on myös tällainen rauhoittava, henkilökohtainen merkitys.
Kyllä. Silloin sydän puhdistuu ja lepää, ja mieli puhdistuu ja lepää.
No, tämän Kuopion keskikoulun jälkeen -
menit insinööriopistoon ja opiskelit rakennusinsinööriksi. - Kyllä.
Tämä työ on ollut sinulla, voi sanoa, päätyö eläkeikään asti, vai?
Kyllä.
Siinä sivussa olet vienyt toista osiota, joka on ollut sellaista, -
voisiko sanoa, eräänlaista jumalanpalvelusta.
Olet tehnyt, mitä Pyhä Henki on antanut.
Yksi hyvin merkittävä ura, mitä olet tehnyt yhdessä vaimosi kanssa, -
on avioliittotyö. Käytkö vielä läpi, kun etsit aviopuolisoa aika monta vuotta, -
ja ihmettelit, kun hyvin menestyvä, komea mies ei löydä vaimoa.
Mitä tapahtui?
Joo. Siinä tapahtui vihdoinkin se, mitä olin kauan uneksinut.
Niin kuin laulussa, että "Olet uni, jota kaipasin".
Kun tapasin Paulan, silloin tuo uni toteutui. - Aivan.
Se toteutui siten, että mä olin...
Kun poikamiehellä on paljon virtaa ja aikaa, -
niin minulle ei riittänyt päätyö, mistä sain leivän, -
vaan minä hain Kristillisen radio- ja televisioliiton toiminnanjohtajaksi.
Tein sitä iltaisin, viikonloppuisin.
Saarnasin siellä tai vein tätä -
Reporadion vastaista toimintaa.
Valmistin puheita ja pääsin puhumaan eri seurakuntien tilaisuuksiin.
Haalin jäseniä, ja meitä oli yli 30 000 parhaimmillaan.
Paikallisosastoja yritin synnyttää. Se oli aktiivista aikaa.
Sanon vaan, että kaksi ihmistä -
voi saada valtavia asioita aikaan, kun he tekevät sitä rukoillen.
Minä oli kolmas siellä. Toimistossa oli kaksi naista, -
toinen oli jo eläkkeellä oleva, ja toinen oli nuori kaunis nainen.
Hänen nimensä oli Paula ja minä ihastuin häneen heti.
Hän oli hyvin aktiivinen -
ja oli heti kohta sydämeni saavuttanut.
Aloimme seurustella ja vuonna 1970 menimme, -
ensin olimme puolivuotta kihloissa ja sitten kesähäät vietettiin.
Jos palaan vuoteen 1965 ja siitä eteenpäin, -
niin se oli murroskohta Suomessa. Reporadio oli yksi näistä, jotka toi, -
voisiko sanoa, Jumalan vastaista sisältöä.
Samaan aikaan syntyi viidesläisyys, oli myös herätystä.
Mutta poltettiin passeja ja oli hyvin kaksijakoista kehitystä.
Sinä olit tässä murroksessa ja tulit nuorena aviomiehenä -
Paulan kanssa tarkastelemaan, missä me olemme.
Kyllä. Me teimme operaatioita.
Koska juuri vuoden 1970 vaalit olivat tällaiset murrosvaalit.
Tai sanotaan protestivaalit. Taisi olla tällainen nimitys.
Me lähetimme kaikille kansanehdokasehdokkaille kyselyn -
miten he suhtautuvat Reporadion toimintaan?
Kun saimme palautteet, laadimme niistä lehdistötiedotteet.
Näin ja näin moni kansanedustaja vastustaa.
Näin ei saa jatkua radiotoiminnassa.
Julkaisimme sen STT:n kautta kaikkiin mahdollisiin, -
ja yllätys, yllätys, se otettiin lehdistössä vastaan.
Toinen operaatio, jossa käytin hyväkseni korkeaa titteliäni, -
elikkä olin toiminnanjohtaja, ja otin piispoihin yhteyttä.
Laadimme ensin selkeän julkilausuman, -
ja toivoimme, että piispat allekirjoittaisivat sen.
Niin kävi, että huomattava osa piispoista allekirjoitti tämän.
Jälleen julkistimme sen kaikille mahdollisille lehdille.
Tämä oli vielä sitä aikaa, jolloin tämä oli mahdollista.
Nyt jos vastaavaa olisit tekemässä, niin piispoja saattaisi olla vähemmän.
Näin on, mutta se oli ihmeellistä.
Silloin ihan kaikki piispat eivät siis tulleet.
Otin myös kirkkoherroihin yhteyttä ja jouduin joillekin sanomaan -
"Huomaan, ettet ole oikea henkilö, jolle soitin.
Kiitos vaan ja kaikkea hyvää."
Joo, aina on ollut tätä taistelua.
Mennään tähän, josta itse ajattelin, että sinä yhdessä vaimosi kanssa -
ja myöhemmin lapset ovat olleet siinä mukana, -
olette tehneet HNMKY:n avioliittotyötä, Pieksämäellä pääasiassa.
Kaikella on alkunsa. Käytkö läpi pikkuisen tätä alkua -
ja mitä sen hedelmä on ollut.
Joo. Koska tämä toiminta meillä oli aktiivista.
1970 menimme naimisiin. Ensim- mäinen lapsi syntyi vuoden kuluttua.
Sitten puolentoista vuoden välein syntyivät kaikki kolme lasta
Samanaikaisesti teimme työtä, ei ainoastaan kotimaassa -
vaan myös Virossa. Menin aina viikonvaihteessa sinne.
Opetimme siellä heitä tutkimaan Raamattua.
Se oli Navigaattorien vihkosien pohjalta.
Me itse koimme sen niin hyvänä, että halusimme opettaa sitä virolaisille.
Ja avioliitto-opetusta annoimme heille.
Ja kun myrskysi, niin tietysti voi pahoin, vähän oli bakteerit sekaisin.
Yritettiin nukkua se maanantain vastainen yö.
Sitten taas skarppina töihin.
Se oli tätä ja se verotti meidän aviosuhdetta kovasti.
Minä ajattelin poikamiehenä, että tottahan naishenkilöillä on -
omat tällaiset aikansa, -
että ei aina mene ihan niin hyvin.
Kunnes sitten me saimme -
pakottavan kutsun mennä avioliitto- tapahtumaan Norjaan, Drammeniin.
Saimme siellä oikein kunnollista amerikkalaista opetusta, -
miten avioliittoa pitäisi hoitaa.
He kertoivat, Jack and Carole Mayhall, -
että he olivat viisi kertaa yrittäneet mennä kihloihin -
ja sitten vasta tärppäsi.
He kertoivat muun muassa siitä, miten mies ja nainen -
ovat huomattavan erilaisia ja se vaikuttaa aviosuhteeseen.
Saattaa häiritä sitä aika pahasti.
Se oli meille yksi sellainen löytö, -
joka pani meidän niskat punottamaan kovasti.
On olemassa ratkaisuja, joilla tämä ero voidaan muuttaa vahvuudeksi.
Kyllä. Nimenomaan sitä he terottivat.
Kun me tulimme sieltä, niin me puhkuimme intoa.
"Nyt me olemme löytäneet asian, miksi meillä ei mene kauhean hyvin."
Lähdimme soittelemaan kaikille mahdollisille ystäville -
"Tulkaa kokoon ensi viikonvaihteessa.
Haluamme kertoa teille todella tärkeästä asiasta." Siitä se lähti.
Lähditte kehittämään sitä mallia ikään kuin suomalaiseen kulttuuriin.
Sillä tavalla siitä kehittyi "tuote", -
joka oli tarjolla Pieksämäen leireillä, jotka edelleen jatkuvat. - Kyllä.
Eikö tyttäresi ole miehensä kanssa vetämässä niitä?
Kyllä. Hän on jopa väitellyt tohtoriksi tältä alueelta.
Kuinka monena vuonna te, sinä ja vaimosi, -
olette olleet vastuussa sen järjestämisestä?
Sanotaan noin 40 vuotta.
Kuinka monta perhettä saattaa olla, jotka ovat siellä käyneet?
Sanoisin, että tuhansia.
Sen heijastusvaikutukset ovat olleet ihan valtakunnallisesti merkittävät.
Tämä on lähtenyt raamatullisista arvoista, -
jotka sait jo kotona oppia tuntemaan. - Kyllä. Se on totta.
Sen heijastusvaikutus oli, että televisio oli kiinnostunut -80-luvulla.
Mirja Pyykön ohjelma oli hyvin katsottu ja meidät kutsuttiin siihen.
Se oli yksi sellainen, sanotaan merkkipaalu siinä, että -
julkisuudessa asiasta ruvettiin keskustelemaan runsaasti.
Sitähän sinä ja vaimosi veditte ja ajattelin kysyä sitä, että -
voiko oikeastaan tuollaista vetää muu kaksikko kuin aviopari?
Ei, me ei lähdetä ollenkaan siitä, että joku muu yhdistelmä voisi olla.
Ei, se on aina aviopari. He luennoi yhdessä.
Luennoitsijakoulutus ja ryhmän- johtajakoulutus on tullut mukaan.
Tätä kommunikaatio-opetusta ei ollut siellä Drammenissa ollenkaan.
Siellä miehen ja naisen erilaisiin tarvemaailmoihin -
ja tähän erilaisuuteen paneuduttiin.
Kommunikaatio-opetus tuli meille täällä ja on ollut hyvin keskeinen.
Raamatulliset perusteet, kuinka Jumala sanoo tästä avioliitosta, -
se on ollut hyvin tärkeää opetuksessa.
Eikö myöskin se, kun sanoit, että aluksi teillä oli vaikeuksia, -
ja on monia esimerkkejä syntynyt, joita voitte ammentaa opetuksissa?
Me sanottiinkin se yhteen aikaan ihan julki, että -
jolla ei ole ollut vaikeuksia avio- suhteessa, ei päästetä luennoimaan.
Eli me kerroimme avoimesti, -
missä me olemme todella tehneet suuria virheitä.
Se oli tietysti hymyilyttävää, koska yritimme myös keventää sitä -
mutta ne olivat kovaa totta ja ihmisten oli helppo samaistua.
"Niin mekin. Mekin olemme tehneet näitä virheitä.".
Aivan juuri näin. Kun siellä on varmasti ollut kommunikaatiolukkoja, -
hyvin usein syntyy, niin täytyy olla jotain, joka avaa ne.
Kyllä ja yksi kaikkein olennaisimpia, mikä virhe me tehtiin, oli -
että meillä ei ollut aikaa aviosuhteelle.
Minä liehuin siellä omassa maailmassani, -
tein mielestäni tärkeää työtä siellä ja Paula jäi lasten kanssa.
Mä uskon, että juuri tämä on yksi -
monien avioliittojen kompastuskivi.
Sananjulistajien, pastorien ja muiden sillä alueella...
Jack Frost, -amerikkalaisessa sarjassa, joka meillä on mennyt-
kertoi, että hän oli todella menestyvä saarnaaja. Seurakunnat kasvoi, -
mutta avioliitto ja perhe jäi taka-alalle ja siitä tuli ongelmia.
Kyllä, aivan.
Kyllä tämä on hyvin tärkeää, tärkeä asia.
Nyt kun jäin eläkkeelle, niin sehän tietysti toi väljyyttä, -
kun oli poissa kuvioista työelämän paineet.
Silloin pystyttiin ihan toisella tavalla paneutumaan ja -
kehittämään avioliittotyötä, -
olemaan sielunhoidossa -
ja hoitamaan ihmisten aviosuhteita.
Miten näet, kuinka suomalaiset avioliitot voivat tänä päivänä?
Sanotaan näin, että kaksijakoisesti vähintään.
Siellä on sellaisia avioliittoja, joissa ollaan oivallettu, -
että aviosuhteeseen on tärkeää panostaa.
Sitten he näkevät sen, -
kuinka lapset voivat hyvin, kun avioparilla menee hyvin.
Se vaikuttaa koko perhekulttuuriin -
mutta se vaikuttaa myös työelämään.
Moni ei usko sitä, kuinka suuri vaikutus.
Minun mielestä tässä pitäisi työnantajien herätä -
ja antaa arvo sille, että aviosuhdetta hoidetaan. - Aivan.
En tiedä, miten se voitaisiin työnantajan taholta tehdä -
mutta ainakin, että sellainen oivallet- taisiin ja annettaisiin sille tilaa.
Miten Heikki, kun sinä seuraat koko ajan tätä maailmaa, niin -
kun nyt viimeisten vuosien, erityi- sesti viimeisen 50 vuoden aikana, -
nämä arvot, jotka ovat tärkeitä hyvässä avioliitossa, -
sen pohjaa ollaan murentamassa, yhtä lailla kun Raamatunkin pohjaa,-
mitä sinä kokeneena asiantuntijana, asiaa ymmärtävänä, sanoisit?
Vihollinen on olemassa ja se on todellisuus.
Se on ollut Paavalin ajoista ja ihan sieltä alusta lähtien todellisuutta.
Me ei siitä päästä mihinkään mutta toinen puoli on, -
että Jumalan valtakunta on aina voimakkaampi.
Se, mikä minua on ilahduttanut, on se että kivet alkaa huutaa.
Elikkä sekulaarimaailmasta aletaankin tuoda esille -
ihan selkeitä kristillisiä arvoja, -
vaikkei sanotakaan, että näin sanoo Raamattu.
Tuodaan näitä asioita esille ja se on minusta ollut ihmeellistä.
Jumala voi tehdä monella tavalla asioita.
Ja se, että Paavali kivitettiin puolikuolleeksi, -
ei loppunut Jumalan valtakunnan eteenpäin meno vaan herätys kasvoi.
Sanoisin, että tänäkin päivänä meidän täytyy uskoa siihen, -
että Jumala tekee myös tänä päivänä työtä seurakunnissaan.
Heikki, kello on mennyt niin lujaa, että nyt pyydän, että sanoisit katsojille, -
mitä Pyhä Henki antaa sanottavaksesi. Ole hyvä.
Jumala on opettanut minua rukoilemaan.
Minä en uskalla mennä enää mihinkään tapaamiseen, -
en kohdata lastenlapsiani, pitää heidän kanssaan synttäreitä -
tai olla sielunhoidossa ellen ole valmistautunut siihen rukoillen.
Mä toivoisin, että tämä menisi hyvin monien pastoreiden ja -
hengellisen työn tekijöiden sydämeen, -
että me aina lähdettäisiin liikkeelle tästä Jumalan kohtaamisesta.
Silloin Pyhä Henki voi toimia kohtaamisissa.
Taivaallinen Isä, haluan siunata -
kaikkia hengellisen työn tekijöitä, -
että he rohkaistuisivat näkemään sinun, taivaallisen Isän, suuret teot -
ja saisivat iloita siitä, että he ovat mukana -
suuressa valtakunnan työssä. Aamen.
Kiitos Heikki, että sain pitää sinua vieraana -
ja kiittää niistä asioista, mitä olet jakanut tässä, -
sinun perhettä ja perhekuntaasi, -
joka nyt yhden lapsen kautta erityisesti on jatkamassa teidän työtä.
Olkaa siunattuja. - Kiitoksia.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Annukka Eskola