Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani on Veijo Heinonen. Tervetuloa. - Kiitos.
Ennen ohjelmaa kävimme elämääsi läpi -
ja tästä voisi tehdä kahden tunnin ohjelman -
mutta koetamme saada siitä tiiviin, -
jonka Pyhä Henki ohjaa, että katsoja saa kuitenkin olennaisimman.
Kun sinun lapsuuttasi ja nuoruuttasi miettii -
niin orpouden hengen tulolle kaikki elementit ovat olleet olemassa, -
josta on seurannut paljon, mitä tässä käsittelemme.
Kerrotko lyhyesti lapsuudestasi ja siihen liittyvistä asioista, -
jotka vaikuttivat myöhempään elämääsi?
Minut otettiin kasvattilapseksi Tyrväälle 1,5 vuoden vanhana.
Minut oli otettu äidiltä väkisin ja -
Maaseudun Tulevaisuudessa kaupiteltu.
Pääsin pieneen pienviljelysperheeseen.
Kasvatti-isä kertoi minulle aina huma- lassa ollessaan etten ole heidän lapsi.
Olen sellainen, jonka äiti on kuollut viinaan ja isä on juoppohullu -
mutta onneksi hän on Ikaalisten suurimman kartanon omistaja.
Se oli ainoa tieto 20-vuotiaaksi näistä asioista.
Koulukiusaamiset tulivat kuvaan mu- kaan ja yleensäkin riitely alkoi tulla.
Pienessä maalaiskoulussa oltiin.
Toiset kuulivat etten ole samanlainen kuin muut.
Siitä alkoi melkoinen kiusaaminen kaikella tavalla.
Se herätti myös sen, että "kun täältä pääsen niin annan takaisin ja kostan".
Sitä kyllä tuli toteutettua varhais- nuoruudessa ja nuoruudessa.
Alkoholi oli se, joka vei mennessään lujaa.
Teki kaiken näköisiä juttuja, joilla halusi kostaa toisille, -
jotka olivat olleet jotenkin mukana mutta itse kärsin kaikista eniten.
Kun nuorena lapsena joutuu tällaisen orpouden, hyljätyksi tulemisen -
henkivallan hallitsemaksi, niin siitä sitten alkoi tulla -
alkoholin kiroukset mukaan.
Kyllä ja kun oli alkoholi mukana niin kunnollisetkin työpaikat -
ja ihmissuhteet kariutuivat siihen sitten.
Ennen armeijaa, kun menin armeijaan -
niin 9 kk meni ihan täysin putkeen ryypätessä ja elellessä ihan kaduilla.
Sitten menin Lahteen armeijaan.
Joo ja siinäkin tuli sitten ongelmia jopa sellaisia, -
että meinasit päättää jo päiväsikin.
Joo, en saanut paljon lomia. Ne paloivat moneen kertaan.
Jouduin Uuteenkylään vartiointitehtäviin.
Tiesin, että siellä saadaan kovat piippuun konepistoolin mukana.
Olin päättänyt, ettei ekalta vartioreissulta elävä tulla.
Mutta pari tuntia ennen, kun piti lähteä, niin sain kirjeen.
Päällä luki: "Tampereen huoltopoliisi."
Ajattelin, että mitähän pahaa on tullut tehtyä.
Se olikin kirje, jossa poliisi oli etsinyt minut, -
koska oikea isä Ikaalisista haluaa minut nähdä.
Sain ja pääsin heti lomille -
ja lähdin katsomaan Ikaalisten suurinta kartanoa.
Mitä sen seurauksena syntyi?
Menin sinne ja ei se todellakaan ollut mikään kartano.
Vanhasta riihestä tehty talo, jossa oli 1 pieni huone.
Kauhea muuri keskellä ja pieni keittiö.
Siellä lievästi kehitysvammainen mies puuhaili talon pihassa, kun menin.
Sen jälkeen ymmärsin paljon asioita, -
kun kuulin millainen edes- mennyt isoisä oli ollut.
Hän oli ollut vanhankansan noita, sirkustemppuilija -
ja mustan raamatun käyttäjä. Ymmärsin paljon asioita -
miksi en mm. voinut katsella mitään kauhuelokuvia, -
koska tiesin pimeyden olevan todellista. - Joo.
Jos ajattelee sitä, että kiroukset mitkä isoisästä -
tietyllä tavalla tulivat sinuunkin ja sävyttivät elämääsi.
Siinä se alku oli mestari-isäntä.
Se vei lujaa ja täysin alkoholisoiduin.
Olen ymmärtänyt, että alkoholisoituminen on sitä, -
että aivoissa tapahtuvia tiettyjä muutoksia.
Vaikka kuinka haluaisi olla ilman niin ei enää pysty, jollei ihmettä tapahdu.
Mulla on kuitenkin sellainen, kun olin siellä koulussa, -
niin olin koulumatkalta 8-vanhana mennyt kouluun.
Uskoville opettajille kertonut, että näin matkalla enkeleitä.
Opettaja oli kertonut uskovalle ystävälleen, -
että koulussa on poika, joka on varmaan nähnyt jotain, -
"Ei se keksi tuollaista. Rukoillaan hänen puolesta."
Kasvatti-isän uskova sisko piti pyhäkoulua.
Uskoin aina Jumalaan niin pienestä kuin muistan.
Olen rukoillut ja uskonut. En ole tuntenut Jeesusta enkä pelastusta -
mutta tiennyt, että täytyy olla Jumala. Olen joutunut erimielisyyksiinkin -
henkilöiden kanssa, jotka olivat ateisteja samoissa porukoissa.
Sanoin, että älkää nyt hulluja puhuko, täytyyhän Jumala olla olemassa.
Uskoin, että jonain päivänä elämäni täysin muuttuu.
Tiesin sen jotenkin etukäteen, että näin tapahtuu.
Sinun sielustasi käytiin kovaa taistelua.
Olit myös poliittisesti taistolaisten siivessä -
ja samaan aikaan kuitenkin uskoit Jumalaan.
Siitä meinasi tulla aina kova kärhämä. He sanoivat, että älä hulluja puhu.
Sanoin, että älkää te puhuko ettei muka Jumalaa ole, -
sellaista on turha puhua.
Armeijan jälkeen, lähes 30-vuotiaaksi, tämä viinaputki hallitsi sinua.
Joo. Kun armeijasta tulin, niin menin asumaan isän luokse -
ja aloin hänen hoitajakseen. Ei siitä tullut mitään.
Alkoholismi oli niin pahasti mukana.
Kaikki meni pystyyn lyhyessä ajassa.
Sitten lähdin tänne kotiseudulle Tyrväälle, Vammalaan.
Menin Vammalan maatalousnäytte- lyyn ja tapasin siellä nykyisen vaimoni.
Hän oli kiltti 17-vuotias maalaistyttö.
Etuilin makkarakioskijonossa ja tarjo- sin limsat, koska olin ollut niin tuhma.
Siitä alkoi yhdessä liikkuminen.
Hänkin oli ei-uskovaisesta kodista, -
mutta oli saanut pyhäkoulusta jonkinnäköisen ymmärryksen, -
että Jumalan täytyy olla olemassa.
Hänellä oli uskova ystävä yläasteella, joka oli myös puhunut Jumalasta.
Kun aloimme olemaan yhdessä niin lupasin, että naimisiin mentyä -
lakkaan juomasta ja kun tulee lapsia niin näin tapahtuu.
Mutta alkoholisti ei voinut sille mitään.
Tosin sanoin vaimolle, että sun täytyisi tulla uskoon, että minäkin voisin tulla.
Oli eri vaiheita, että loppujen lopuksi v. -80 ostimme kasvattikotitalon -
ja menimme sinne asumaan kauheisiin olosuhteisiin.
Vesi ei mennyt eikä tullut. Ulkovessat ja huusit ja kylmä tuli -
ennen pirttiin kuin mikään muu. Vaimo hoiti minua ja kasvattivanhempia.
Meillä oli siellä ollessa poika ja tyttö.
Poikakin oli niin häiriintynyt, että parhaimmillaan 3 lapsipsykologia -
hoitivat poikaa, koska oli niin häi- riintynyt. Teki kaikennäköisiä juttuja.
Koko ajan täytyi olla päiväkodissa vahti vieressä. Kaikkea tällaista.
Se oli tällaista.
Kasvattiäidin kuoltua minuun otettiin yhteyttä Ikaalisista.
En ollut 10 vuoteen ollut tekemisissä isän kanssa. Hän oli kunnalliskodissa.
Kun olimme yhteydessä, niin hän tulikin lomalle meille -
ja loppujen lopuksi hän muutti sinne asumaan -
eli kasvatti-isä ja oikea isä asuivat samassa talossa ja huoneessa.
Vaimosi myös? - Hoiti meitä kaikkia.
Jonain hetkenä tultiin siihen, että näki päältä hänen olevan ihan loppu.
Eräänä perjantai-iltana vai lauantai- iltako se oli, joo lauantai-ilta.
Hän oli taas jäänyt yksin, kun olin lähtenyt ryyppäämään -
vaikka olin luvannut olla ilman.
Lapset nukahtivat kahdeksalta, ja vaimo kertoi, -
että tuli selvä ääni joka sanoi: "Tapa itsesi, kyllä joku lapsista huolehtii."
Vaimo oli ottanut terävän lihaveitsen ja alkoi vetämään rannetta auki.
Tuli toinen ääni, joka sanoi: "Kaarina, ei sun tarvitse sitä tehdä, -
ota kirjahyllystä Raamattu ja lue Joh. 3:3.".
"...joka ei synny uudesti ylhäältä ei voi nähdä Jumalan valtakuntaa."
Kaarina ajatteli onko tullut hulluksi, kun kuuluu tuollaisia ääniä.
Toisaalta tiesi mistä on kyse.
"Jumala en tiedä mitä tämä tarkoittaa mutta tapahtukoon mitä on kirjoitettu."
Vaimo syntyi uudesti ylhäältä ja Jumala puhui, -
että koko perheen elämä tulee lähitulevaisuudessa muuttumaan.
Täytyy sanoa, että tämä mitä tapahtui, -
kun tiedän, että vielä oli paljon vaikeuksia edessä, -
oli aivan ratkaisevaa, että Jumalan suunnitelma alkoi toteutua.
Näinhän siinä kävi.
Sanoin mm. vaimon äidille, että pidä huoli plikastas, on tulossa hulluksi.
Tiesin, että on oikea ratkaisu mutta sanoin -
"Pidä huoli, hän on tullut uskoon, ettei vallan sekoa".
Mutta ei mitään, hän pyysi joihinkin tilaisuuksiin, kävinkin jossain.
Siitä meni noin... se oli v. -87.
-87, juhannukseen mennessä, olimme rakentaneet uuden talon.
Luulin ettei ikinä pystytä sinne muuttamaan mutta vaimo halusi.
Olin nähnyt unta, että rakennetaan uusi talo eikä vanhaa hävitetä -
ja tulen uskoonkin. Näin kävi.
-87 oli sellainen tilanne, että juhan- nuspäivän aamuna vaimo sanoi, -
että lähdetäänkö ajelulle? Sanoin, että sen kun.
Tulimme Vammalaan helluntaiseurakunnan pihaan.
Sieltä lähti linja-auto Lehijärvelle. Menimme sinne.
Kun näin mihin tulimme, sanoin etten hullujen helluntailaisten kanssa lähde.
Viette minut Tampereelle ryyp- päämään ja haette takaisin tullessa.
Kun pääsin autoon, sammuin kuin saunalyhty -
ja heräsin vasta Lehijärvellä.
Kun näin hullut helluntailaiset, että heillä oli rauha, avioparit yhdessä.
"Vaikka ovatkin hulluja niin ovat onnel- lisia. Tuollaiseksi minäkin haluan."
Se oli aika voimakas kokemus. Laulut jäivät soimaan päähän.
"Ei Galilean mies sinun ohi käy." Meni pari kuukautta eteenpäin.
Olin päättänyt antaa elämäni Jeesukselle mutten kehdannut.
Ihmispelko pisti paulan. Olin päättänyt yhdellä teltalla, -
että annan elämäni Jeesukselle mutta en kehdannut.
Kun en sitä tehnyt, niin vihollinen hyökkäsi lujaa.
"Se oli viimeinen mahdollisuutesi."
Hain lastin viinaa ja vedin olan takaa. Perjantai, lauantai, sunnuntai.
Olin silloin töissä VR:llä ja yksi urakka oli tehty.
Olimme siellä ja lähdimme aina klo 9 kaljalle aamulla.
Meni maanantai, tiistai ja keskiviikko.
Keskiviikkona vaimo tuli hakemaan kapakasta.
Kaverit sanoivat, että kyyti tuli, huomenna jatketaan samaa urakkaa.
Vaimo sai Jumalalta sanoa kavereille, -
että katsokaa Veijoa viimeisen kerran tuossa kunnossa.
Samoin portsarille ja kysyi pihalla: "Lähdetkö ehtoolla teltalle Kiikkaan."
Menimme sinne. Sanoin, että voidaan mennä, kun mennään -
kaljalle alle ja päälle, niin ihan sama vaikka kuuhun mentäisiin.
Menimme teltalle, saarnoista en muista.
Siellä Ylisen Raimo soitteli haitaria ja lauloi.
Kesken laulun sanoin, että tuon äijän kanssa voisin puhua näistä asioita.
Viinaputki katkesi siihen.
Torstaina vaimo näki Raimon, ja perjantain hän tuli meille.
Hän puhu yksinkertaiselle miehelle yksinkertaisesti, -
mitä täytyy tehdä, pelastuakseen.
Room. 10:9-10, että suullaan tunnustaa Jeesuksen Herraksi -
ja uskoo sydämessään, -
että Jumala on hänet kuolleista herättänyt, niin pelastuu.
Hän kysyi, että Veijo tahdotko antaa elämäsi Jeesukselle?
Sanoin, että kyllä.
Perhe ja Raimo rukoilivat puolestani, julistivat syntejä anteeksi.
Sitten Raimo kysyi vielä, että taidat olla kova tupakkamies.
"Kyllä menee aika paljon." "Saanko rukoilla, että pääset tupakasta."
Sanoin, että rukoile vaan mutta ei tupakkalakkoja rukoilemalla tehdä.
En uskonut sellaiseen.
Hän rukoili ja kun hän oli lähdössä sanoin, -
"Menen pihalle sauhuille. Liian jännä päivä, on tultu uskoon ja kaikkea."
Otin askin, kun olin menossa pihalle niin koin, että vaimo kysyi jotakin.
Ei tehnytkään mieli yhtään, -
kaikki lähti eikä mitään vieroitus- oireita viinasta tai tupakasta.
Sillä lailla pääsin vapauteen ja sain pelastusvarmuuden ja rauhan.
Kun ajattelee, kuinka syvälle ojan pohjalle menit , -
ja saatanallinen henki oli vallannut sinut täysin.
Millä tavalla Jumala vei asteittain asioita eteenpäin ja lopulta pelastuit.
Näin kävi. Hänellä oli suunnitelma siihen.
Kaikki rukoukset, opettajan ja vaimon rukoukset ja seurakunta rukoili.
Meillä kävi ihmisiä, uskovia, mm. evankelista Marita Kömi -
ja rukoili minun puolesta ennen uskoontuloa. Kaikki vaikutti siihen.
Esirukoukset ovat olleet todella tärkeitä.
Sanoit, että yksi sellainen este oli myöskin ihmispelko.
Millä tavalla koit sen?
Se oli jotenkin niin, että koin, että jos teen ratkaisun, -
niin kuin sanoin, ajattelin "hulluja helluntailaisia."
Ajattelin, että uskovia ei ole muualla, että se on sekoavaa porukkaa.
Kaikki asiat mitkä olivat ihan vääriä. Olen sanonut, että on 3 estettä.
Ihmispelko, epäusko -
ja väärät käsitykset, mitä on olla uskossa.
Ne estivät jollakin tavalla.
Se oli se ja mitä tietysti kaverit sanovat ja muuta, -
että menee maine. Maine ja kunnia olivat menneet jo aikaa.
Tämä on siinä mielessä tärkeä nämä 3 asiaa mitkä mainitsit.
Kun tänä päivänä ihmiset uskovat ihmisviisauteen, järkeen ja sellaisiin.
Juuri tämä, niin kuin Raamattu sanoo, -
että evankeliumi on hullutusta ihmisviisaudelle.
Sinä olet elänyt sen todeksi, että sinunkin kohdalla kävi näin.
Kyllä ja näin sanon ihmisille, kun Pyhä Henki ohjaa.
Joku tuli pyytämään rukousta, että hänen poika pelastuisi.
Aloin rukoilla pelastusta pojalle niin Pyhä Henki sanoi, -
"Haluan tämän miehen pelastuvan paljon enemmän kuin sinä ymmärrät.
Sitä ei tarvitse minulta pyytää mutta rukoilkaa esteitten murtumista."
Tätä olemme tehneet, kun jonkun puolesta ollaan rukoiltu.
Aina rukoillaan esteitten murtumista.
Kehotan uskovia rukoilemaan esteiden murtumista, -
että muurit kaatuu. Ne estävät. Ihmiset haluavat tulla Jeesuksen tykö mutta -
muurit estävät etteivät he uskalla tulla.
Sitä sielunvihollinen rakentaa koko ajan ihmisten ympärille.
Monille tulee uskonnollisuuden henki. - Kyllä, kyllä.
Tämä on yksi puoli siinä myöskin. Ajatellaan, että tämä riittää minulle.
Se oli vallankumous sinun ja perheesi elämässä.
Siitähän seurasi yhtä ja toista. Miten elämä jatkui sen jälkeen?
Pikkuhiljaa mentiin eteenpäin -
mutta koin koko ajan kutsua Jumalan työhön. Se tuli voimakkaasti.
Rukoilinkin paljon ja se johti -
erilaisiin asioihin ja toteutui ihan kirjaimellisesti.
Sain auttaa yhtä kaveria kotona, vanhassa pirtissämme, -
kun sitä ei hajotettu vaan siellä vanhoja kavereita autetaan.
Hakeuduin -88 - raamattuopistolle Keuruulle, -
ei Keuruulle, anteeksi, vaan Katinalaan.
Olin sen kurssin siellä. Kurssin jälkeen... -
olin kertonut jutun siitä meidän talosta.
Juhani Karvinen oli siellä, Kan:in hallituksen jäsen.
Hän sanoi, että pitää tulla tutustumaan Kan:lle.
Kun opisto oli loppumassa, ajattelin, että pitäisi mennä mutta rahaa ei ole.
Mitä minä teen? Ajattelin soittaa johtajalle mutta juuri silloin -
hän soittaa minulle. "Sinä tuletkin meille töihin.
Tervetuloa. Heti opiston jälkeen Tuohikotiin Kan:lle työntekijäksi.
Maksamme palkat." Niin menin sinne sitten.
Olin sen vuoden syksyyn. Vaimo meni syksyllä -89 -
kurssille Lehijärvelle ja koettiin, että yhdessä tullaan tekemään työtä.
Menin Vammalan lukiolle talonmies-vahtimestarin sijaiseksi, -
kun sieltä oli lähtenyt mies eläkkeelle.
Olin sen vuoden syksyyn siellä.
Mutta kun kova kutsu tuntui olevan, -
niin Lehijärvellä oli -90 jatkokurssi.
Menin sinne ja pääsin. Sen jälkeen olen ollut hengellisessä työssä.
Ensin Kan:lla jonkun aikaa yhdyshenkilönä.
Sitten menin Luumäelle evankelistaharjoittelijaksi.
Olin siellä muutaman kuukauden. Oli liian pitkät matkat ja ajattelin, -
että tätä ei perhe kestä.
Tulin kotiin ja mentiinkin Äetsään kylään.
Matkalla jo Jumala puhui, että tulet tänne työntekijäksi.
Kun menin taloon niin kysyttiin, että Veijo voitko tulla tänne -
meille evankeliumin työhön. Niin jäin Äetsään ja siellä meni 4 v.
Sieltä Punkalaitumelle Huittisten evankelistaksi.
Jaoin Viian kasetteja 1000 kpl ovelta ovelle ja talosta taloon.
Tein kotilähetystyötä. Sitä olen tehnyt paljon.
Sieltä mentiin Ruoveden Kurun alueelle.
Kurussakin kävin varmaan joka talossa. Kuljin siellä 2,5 vuotta.
Sen jälkeen Haapajärvelle.
6,5 vuotta meni Haapajärvellä.
Sieltä Pomarkkuun, oltiin 3,5 vuotta.
Sieltä vielä Euraan 5 vuodeksi.
Sitten tuli eturauhassyöpä ja jäin sairaslomalle -
ja sitten vanhuuseläkkeelle.
Nyt asumme Huittisissa. Vielä käyn seurakunnissa tilanteen tullen, -
jos kutsuja tulee, niin olen käynyt puhumassa eri seurakunnissa.
Olet tehnyt evankeliumin työtä ruohonjuuritasolla, missä ihmisiä on.
Olet kantanut huolta myös ihmisistä, -
jotka ovat alkoholin, tupakan ja huumeiden orjia.
Onko sinulla ennen loppua -
pieni tarina jostakin ihmisestä, joka on vapautunut.
Yksi oli sellainen, että -
henkilö oli ollut nuorena uskossa, 15-vuotiaaksi.
Sitten oli lähtenyt maailman teille ja alkoholisoitunut todella pahasti.
Hänen tavatessani hän sanoi, että on ihan juoppohullu suorastaan.
Hänen siskonsa kyseli, että voisinko järjestää hänelle paikan Kan:lle.
Naisten Kan oli olemassa. Sanoin: "Heti kun soittaa itse, niin mennään."
Hän soitti ja sanoin, että huomenna haen.
Mennään sos. toimistosta hakemaan maksusitoumus ja se saatiin.
Matkaa oli noin 300 km, niin ajattelin, että täytyy käydä usein kahvilla ja -
syömässä, että hän saa tupakoida.
En ole kenenkään tuomari ja tiesin hänen polttavan.
Hän ei koko matkalla polttanut ja ajattelin tapahtuiko ihme.
Menimme Kan:lle.
Pois lähtiessäni hän meni tupakkapaikalle ja -
ajattelin erehtyneeni mutta kotiin tullessa hän soittaa: -
"Arvaa Veijo mitä tapahtui. Puhuit jotain Jumalan Sanasta.
Jumalan voima mene lävitse ja vapauduin täysin."
Pääsi täysin alkoholista ja on ollut siitä asti uskossa -
ja työelämässä, pian jää eläkkeelle.
Jumalan työ oli ihme.
Hän on ollut hyvä laulamaan ja soittamaan kitaraa.
Oli sellainen, että Kan:in porukka oli Huittisissa vierailulla -
ja sosiaalityöntekijät, jotka olivat maksusitoumuksen antaneet -
halusivat tulla sinne juttelemaan.
Ajattelin pyytää tätä henkilöä laulamaan kiitokseksi.
Se oli seuraavana syksynä. Hän tuli ja lauloi, oliko se -
"Golgatalle saavuin synteineni" vai mikä se oli? Kaikki itkivät.
Sosiaalijohtaja ja sosiaalityöntekijät.
Kyyneleet valuivat silmistä, kun he tiesivät, -
että todellinen ihme oli tapahtunut. Jumala oli auttanut.
Silloin oli lama-aika ja sosiaalijohtaja sanoi, -
että ei ole varaa antaa maksusitoumuksia -
mutta jos teidän hoitokoteihin, heti vaikka puoleksi vuodeksi.
"Se on paikka, johon luotetaan. Se toimii."
Veijo, kello on mennyt nopeasti, että jättäisin sinulle nyt reilun minuutin -
kertoa mitä Henki antaa sanottavaksi katsojille. Ole hyvä.
Sellainen sanoma, että kannattaa huutaa Jumalan puoleen, -
koska Raamattu lupaa, että jos ihminen huutaa avuksensa -
Herran nimeä niin hän pelastuu. Se on kaikille tarkoitettu.
Sinä ratkaiset otatko sen vastaan.
Jos tunnustat Jeesuksen Herraksi ja uskot, -
että Jumala on Hänet kuolleista herättänyt, niin pelastut.
Usko tarkoittaa sitä, että hyväksyt vaikket tiedä, niin silti hyväksyt.
Tämä on totta ja haluan syntini anteeksi, pelastua.
Saat pelastusvarmuuden ja Jumala vie asiaa eteenpäin.
Tämä on kaikille. Niin alhaalla ei kenkään kulje ettei siellä Jeesusta ole.
Minun elämä on siitä yksi todiste ja monien muiden elämä on todiste, -
että näin se toimii. - Kiitos Veijo Heinonen -
tästä väkevästä todistuksesta omassa elämässäsi.
Tulee mieleen, että kunpa yhteiskunnan johto ymmärtäisi, -
mikä valtava säästö ja terveys tulisi koko kansalle, -
jos he ottaisivat nämä asiat todesta.
Kiitos sinulle ja vaimollesi ja perheellesi -
vielä eläkepäivinä saatte julistaa Jumalan Sanaa. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvällä pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola