ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares ja mu külaline on Veijo Heinonen.
Tere tulemast! - Tänan!
Nägin enne seda saadet su elulugu vaadates,
et sellest võiks teha kasvõi 2-tunnise saate.
Aga püüame hakkama saada lühemalt nagu Püha Vaim juhib,
et tuua vaatajatele välja olulisim.
Mõtlesin su lapsepõlve ja nooruse peale
ja ilmselgelt on seal kõik orvu vaimu aspektid esindatud.
Sellest on ka tulnud palju asju, millest tänases saates ka räägime.
Räägi lühidalt oma lapsepõlvest
ja nendega kaasnenud asjadest, mis hiljem su elu mõjutasid.
Mind võeti kasulapseks Tyrvääle, kui olin 1,5-aastane.
Mind võeti ema käest vägisi ära
ja hiljem püüti kaubelda ka me maakohaga.
Ma sattusin väiksesse taluperre.
Mu kasuisa rääkis purjus peaga alati, et ma pole nende laps.
Ütles, et mu ema jõi end surnuks ja mu isa oli padujoodik,
olles õnneks siiski Ikaaliste suurima mõisa omanik."
See oli nende asjade kohta ainuke teave, mis mul oli,
kui olin 20-aastane.
Koolikiusamist esines ka. Samuti ka muid konflikte.
Ma käisin väikeses maakoolis.
Kui teised kuulsid, et ma pole samasugune nagu nemad,
siis sealt see kiusamine algaski, toimudes eriviisidel.
Minus äratas see viha
ja mõtlesin, et kui sealt ära pääsen,
teen kõik tagasi ja maksan kätte!
Ja nooruses ma selle "lubaduse" ka täitsin.
Alkohol andis asjale veel hoogu juurde.
Tegin kõikvõimalikke asju, maksmaks kätte nendele,
kes osalesid minu kiusamises.
Aga kõige rohkem kannatasin siiski ma ise.
Kuna jäid juba väikese lapsena otsekui orvuks ja hüljatuks,
jäädes kui vaimumaailma võimu alla,
siis tänu sellele lisanduski ka alkohol
ja kõik teised sellega kaasnevad needused.
Jah.
Kui tarbisin alkoholi, kaotasin kõik oma korralikud töökohad
Samuti halvenesid suhted teiste inimestega.
9 kuud enne sõjaväge
jõudsin joomise tagajärjel täitsa tupikusse
ja elasin tänavail.
Siis läksin Lahtisse sõjaväkke.
Ka seal tekkisid probleemid,
nii et tahtsid oma eluga lausa lõpparve teha.
Sellega oli selline lugu, et mulle ei antud puhkust
ja see tühistati mitmeid kordi.
Mulle anti ühes kohas valveülesanne.
Teadsin, et mulle antakse ka relv.
Otsustasin, et esimeselt valvekorralt ma elusana tagasi ei tule.
Aga sain paar tundi enne valvesse minekut kirja,
millel oli kirjas "Tampere Hoolekandepolitsei".
Mõtlesin, et mis halva asjaga ma nüüd siis hakkama sain?
Aga selle kirjaga otsis politsei mind seetõttu,
et mu päris isa Ikaalistes tahtis mind näha.
Nii sain kohe puhkusele.
Läksin siis vaatama seda Ikaaliste suurimat mõisa.
Mis edasi sai?
Läksin kohale.
Tegelikult polnud see mingi mõis.
See oli vanast rehemajast ümberehitatud maja, kus oli 1 tuba.
Keskel oli kole müür ja väike köök.
Kui kohale jõudsin, liikus õues ringi kerge arengupuudega mees.
Mõistsin korraga kõike palju paremini, kui kuulsin paljude asjade kohta
ja selle kohta, milline oli olnud mu ammu surnud vanaisa.
Ta oli vanarahva nõid, tsirkuse mustkunstnik
ja musta maagiaga tegeleja.
Siis mõistsin, miks ma näiteks ei saanud vaadata õudusfilme.
Sest ma sain aru, et pimedus on reaalne.
Su vanaisa needused mõjutasid teatud moel ka sinu elu
ja alkohol oli selles peamine tegija.
Alkoholil oli tugev mõju tõesti.
Sain aru, et alkohooliku ajus toimuvad teatud muutused.
Kuigi soovitakse olla ilma,
aga seda ei suudeta, kui mingit imet ei juhtu.
Kui koolis käisin ja kord 8-aastasena kooli läksin,
kus meil olid usklikud õpetajad,
siis rääkisin neile, et nägin ingleid.
Õpetaja rääkis oma usklikule sõbrale:
"Me koolis on üks poiss, kes nägi midagi.
Tema juba mingil juhul neid asju ise välja ei mõtle.
Palvetagem ta eest!"
Mu kasuisa usklik õde oli pühapäevakoolis õpetaja.
Ma uskusin alati Jumalat. Hästi väikesest poisist peale.
Ma palvetasin ja uskusin, et Jumal on olemas.
Ma ei tundnud Jeesust ega teadnud midagi päästest,
aga ma teadsin, et Jumal peab olemas olema.
Seetõttu olen sattunud erimeelsustesse inimestega,
kes olid ateistid.
Ütlesin: "Ärge ajage lolli juttu! Jumal peab olemas olema!"
Uskusin, et mu elu muutub ühel päeval täielikult.
Teadsin seda juba mingit moodi ette, et nii saab olema.
Sinu hinge pärast käis kõva võitlus.
Olid ühtpidi kui vastuvõitlejate ridades,
kuid samal ajal uskusid ka Jumalat.
Selles osas tekkisid alati kokkupõrked.
Nemad ütlesid: "Ära aja lolli juttu!"
ja ma ütlesin:
"Ärge ise ajage lolli juttu, et Jumalat pole olemas!
Asjatu on sellest rääkida."
Peale sõjaväge, lähenedes 30. eluaastale,
valitses alkohol su üle.
Kui ma sõjaväest tulin, läksin isa juurde elama
ja hakkasin teda hooldama.
Aga sellest ei tulnud midagi välja. Alkoholism oli minus tugevalt kinni.
Lühikese aja jooksul läks kõik luhta.
Läksin siis oma kodukanti Tyrvääle, Vammalasse.
Läksin Vammala põllumajandusnäitusele,
kus kohtasin oma praegust naist.
Ta oli tore 17-aastane maatüdruk.
Olin vorstikioski järjekorras ja pakkusin talle limonaadi,
kuna ma olin nii tobe.
Sellest algas meie kooskäimine.
Ka tema oli mitteusklikust kodust,
kuid oli pühapäevakoolis saanud mingi arusaama,
et Jumal peab olema olemas.
Tal oli usklik sõber keskkoolis, kes rääkis talle Jumalast.
Kui hakkasime käima, lubasin abielludes joomise maha jätta.
"Kui lapsed tulevad, on sellega kõik!"
Aga alkohoolik seda ei suutnud.
Ütlesin mingil ajal naisele,
et ta peaks saama usklikuks, et ka mina saaks usklikuks.
Meil oli erinevaid aegu elus, kus kolisime palju,
kuniks lõpuks ostsime 1980. a. mu kasuvanemate maja ära.
Läksime sinna kohutavatesse tingimustesse elama.
Seal polnud vett, oli välikäimla ja majja tuli külma sisse.
Naine hoolitses minu ja mu kasuvanemate eest.
Meile sündisid seal olles poeg ja tütar.
Poeg oli väga häiritud olemisega.
Tipphetkedel kandsid 3 lastepsühholoogi tema eest hoolt,
kuna tal olid nii tugevad käitumishäired.
Ta tegi igasuguseid tempe,
nii et lasteaias tuli teda koguaeg valvata.
Kui mu kasuema suri, võeti minuga Ikaalistest ühendust.
Ma polnud isaga 10 aastat üldse suhelnud.
Ta oli vanadekodus.
Kui olime ühenduses, siis ta tuli meile puhkusele
ja lõpuks kolis ka meile elama.
Mu kasuisa ja pärisisa elasid samas majas ja samas toas.
- Su naine hoolitses kõigi eest? Jah. Meie kõigi eest.
Mingil hetkel olime punktis, kus ta enam ei jaksanud.
Ta jäi ühel laupäeva õhtul taas üksi, kuna ma läksin jooma peale.
Kuigi olin lubanud olla kaine.
Lapsed jäid mingi ime läbi juba kell 8 magama.
Siis ta kuulis selget häält, mis ütles:
"Tapa end ära! Küll keegi laste eest hoolitseb!"
Naine võttis terava lihanoa, et hakata endal veene läbi lõikama.
Siis tuli teine hääl, mis ütles: "Kaarina, sa ei pea seda tegema!
Mine raamaturiiuli juurde, võta sealt Piibel ja loe Johannese 3:3
"Kes ei sünni ülalt, see ei saa näha Jumala riiki."
Kaarina mõtles, kas ta on hulluks läinud,
et ta selliseid hääli kuuleb?
Teisalt ta teadis, milles oli asi.
Ta ütles: "Jumal, ma ei tea, mida see tähendab,
aga sündigu see, mis on kirjutatud!"
Nii mu naine sündiski uuesti ülalt.
Jumal rääkis talle veel,
et kogu me pere elu saab lähitulevikus täielikult muutuma.
Peab ütlema, et see, mis juhtus
ja teades, et ees oli veel palju raskusi,
oli see väga otsustav, et Jumala plaan hakkas täituma.
Niimoodi läkski.
Ütlesin muuseas ka naise emale, et ta hoolitsegu oma tütre eest,
kuna too on hulluks minemas.
Samas teadsin, et ta tegi õige otsuse, aga ütlesin siiski:
"Vaata ette! Ta sai usklikuks! Võis isegi minna!"
Aga polnud midagi.
Ta kutsus mind mitmele koosolekule kaasa
ja mõnel ma isegi käisingi.
Oli aasta 1987.
1987. a. jaanipäevaks ehitasime uue maja.
Arvasin, et me ei hakka seal kunagi elama nagu naine tahtis.
Nägin und, kus ehitasime uue maja, aga vana maja maha ei lammutanud.
Ja selles majas sain usklikuks. Nii juhtuski.
1987. a. jaanipäeva hommikul ütles naine mulle:
"Kuule, sõidame natuke ringi!"
Ütlesin: "Olgu, lähme!"
Sõitsime Vammalasse, sealse nelipühikoguduse õuele.
Sealt sõitsime bussiga edasi Lehijärvele.
Kui nägin, kuhu me saabusime, ütlesin:
"Nende hullude nelipühilastega ei lähe ma küll mitte kuhugi!
Te viite mu Tamperesse jooma peale ja tagasiteel võtate mu uuesti peale!"
Kui auto peale sain, "kustusin ära" ehk jäin kohe magama.
Ärkasin alles Lehijärvel.
Kui nägin neid "hulle" nelipühilasi - nende rahu ja nende abielupaare,
jõudsin järeldusele, et kuigi nad on hullud,
on nad siiski õnnelikud.
Ja ka mina tahtsin saada selliseks!
See oli väga tugev kogemus. Mu mõtteisse jäid kumisema laulud.
"Galilea mees sinust mööda ei kõnni" ja teised laulud.
Läks paar kuud edasi.
Olin küll otsustasin anda oma elu Jeesusele,
aga samas ei julgenud.
Inimesekartus seadis püünise.
Otsustasin ühel telgikoosolekul anda oma elu Jeesusele,
aga ma ei julgenud.
Peale seda ründas hingevaenlane mind tugevalt,
öeldes: "See oli su viimane võimalus!"
Hakkasin taas viina võtma.
Võtsin reedel, laupäeval ja pühapäeval.
Töötasin tollal Soome Riigiraudtees.
Üks tööots sai tehtud.
Peale seda hakkasime juba hommikul kell 9 õlut jooma.
Jõin esmaspäeval, teisipäeval ja kolmapäeval.
Kolmapäeval tuli naine mulle kõrtsi järele.
Sõbrad ütlesid: "Vaata, sulle tuldi järgi!
Homme jätkame samas kohas!"
Aga naine sai Jumalalt sõna, mida ta mu sõpradele ütles:
"Vaadake Veijot sellises seisus viimast korda,
sest te ei näe teda enam kunagi sellisena!"
Sama ütles ta ka uksehoidjale.
Naine küsis minult õues: "Kas lähme õhtul telgikoosolekule?"
Läksimegi.
Ütlesin: "Võime minna, kuhu iganes,
kui olen enne saanud ühed õlled teha."
Läksime telgikoosolekule.
Jutlustest, mida räägiti, ei mäleta ma mitte midagi.
Seal oli Raimo Ylinen, kes mängis lõõtspilli ja laulis.
Laulu keskel ütlesin:
"Selle vanaga võiksin ma küll nendest asjadest rääkida."
Mu viinaorjus katkes sel samal hetkel.
Naine nägi neljapäeval Raimot ja ta tuli juba reedel meile.
Ütlesin talle: "Räägi lihtsale mehele lihtsalt,
mida inimene peab tegema, et ta saaks päästetud?"
Roomlastele 10:9-10
"Kui sa oma suuga tunnistad, et Jeesus on Issand,
ja oma südames usud, et Jumal on ta üles äratanud surnuist,
siis sind päästetakse."
Ta küsis: "Veijo, kas tahad anda oma elu Jeesusele
ja tunnistada Jeesuse oma Issandaks?"
Ütlesin jah.
Siis mu pere ja Raimo palvetasid mu eest.
Nad kuulutasid mu patud andeks.
Siis Raimo küsis veel, kas olen kõva suitsumees?
Ütlesin: "Jah, seda kraami läheb päris palju."
Ta küsis, kas ta võib palvetada, et vabaneksin ka tubakast?
Ütlesin: "Palveta,
aga ega ma nüüd palve peale küll suitsetamist maha jäta."
Ma ei uskunud sellesse.
Ta palvetas ja hakkas seejärel minema.
Ütlesin: "Nii, kui sa ära lähed, lähen kohe õue suitsetama,
sest täna on olnud tihe päev - sain usklikuks jne."
Võtsin siis suitsupaki ja hakkasin õue minema,
kui kuulsin veel naist ütlemas mulle midagi.
Ja korraga kogesin, et ei tahagi enam suitsu teha!
Kõik kadus ja mingeid võõrutusnähte ei alkoholist ega tubakast ei esinenud.
Nii saingi vabaks, saades ka päästekindluse ja rahu.
Sa olid sügaval kraavi põhjas.
Alkohol ja Saatana vaim olid su üle täielikult võimust võtnud.
Kuidas Jumal sind sammhaaval edasi viis?
Ja kuidas sa lõpuks päästetud said?
Oli nii, et Jumalal oli oma plaan selle jaoks.
Kõik need palved - uskliku õpetaja palved, naise palved.
Kogudus palvetas.
Meil käisid usklikud inimesed.
Nende hulgas ka evangelist Marita Kömi.
Ta palvetas mu eest enne mu usuletulekut.
Kõik need mõjusid.
Eestpalved on alati tähtsad.
- Ütlesid, et üks takistus oli inimeste kartus.
- Milles see inimeste kartus väljendus?
Kogesin, et kui ma nüüd selle otsuse teen,
siis mõtlesin nende "hullude" nelipühilaste peale.
Arvasin, et usklikke mujal polegi.
Arvasin, et tegemist on segaste kambaga.
Kõik need asjad aga olid valed.
Olen ikka öelnud, et on 3 takistust -
inimesekartus, vale ebausk
ja valed arusaamad usklikuks olemisest.
Need kõik takistasid mingil moel.
Sõbrad ütlesid ka, et kaotan oma maine,
kuigi mu maine ja au olid juba ammu enne seda kadunud.
Need mainitud 3 asja on tähtsad, kui vaadata tänapäeva,
kus inimesed usuvad inimlikku tarkusesse, mõistusesse jne.
Piibel ütleb, et evangeelium on jõle inimtarkuse jaoks.
Sina aga oled selle järgi elanud ja sinu puhul nii ka oli.
Jah. Ja nii ma ka ütlen inimestele, kui Püha Vaim mind juhib.
Keegi tuli mu käest palvet paluma, et ta poeg saaks päästetud.
Hakkasin siis paluma päästet sellele pojale.
Püha Vaim aga ütles:
"Ma tahan, et see mees saaks palju võimsamalt päästetud,
kui sina oskad aru saada!
Sa ei pea muud tegema,
kui vaid palvetama takistuste langemise pärast."
Seda me oleme teinud, kui oleme kellegi eest palvetanud.
Me palvetame alati takistuste langemise eest.
Samas kutsun usklikke üles palvetama takistuste murdumise eest.
Et müürid langeksid!
Need on takistused.
Inimesed tahavad tulla Jeesuse juurde,
aga müürid takistavad ja inimesed ei julge tulla.
Seda hingevaenlane teebki koguaeg inimeste keskel,
et paljudel on religioossuse vaim.
Jah. See on asja üks külg.
Inimesed mõtlevad:
"Mulle piisab sellestki, kui ma nii mõtlen!"
See oli sinu ja su pere elus võimas pöördepunkt,
millele järgnes nii mõndagi.
Kuidas elu peale seda edasi läks?
Kogesin koguaeg kutset Jumala tööle. See oli tugev kutse.
Palvetasin selle eest väga palju.
See viis mitmesuguste asjadeni.
See kutse täitus täpipealt.
Ma aitasin üht sõpra meie kodus.
Ta oli vanas saunas.
Otsustasime seda mitte maha lammutada,
vaid aidata seal oma vanu sõpru.
1988. a. läksin Katinalasse Piiblikooli.
Käisin kursuse ära.
Peale kursust rääkisin meie majast.
Seal oli Juhani Karvinen, Kanni taastuskeskuse juhatuse liige.
Ta ütles, et peaksin minema ja tutvuma Kanni keskuse tegevusega.
Kui õpingud lõppesid, mõtlesin, et peaks siis minema,
aga raha mul polnud ja ma ei teadnud, mida teha.
Mõtlesin helistada juhatajale, aga tema helistas just mulle
ja ütles: "Tule meile tööle!
Tule kohe peale õpinguid taastuskeskuse töötegijaks.
Maksame sulle ka palka selle eest."
Läksin siis sinna ja olin tolle aasta sügiseni koha peal.
Naine läks 1989. a. sügisel Lehijärvele kursustele.
Kogesime, et hakkame koos tööd tegema.
Läksin Vammala gümnaasiumisse majahoidja-valvuri asendajaks,
sest sealt oli eelmine mees jäänud pensionile.
Olin tolle aasta sügisel seal,
aga mu sees oli tugev kutse.
Lehijärvel olid 1990. a. jätkukursused. Läksin ja sain sinna sisse.
Seejärel olengi teinud vaimulikku tööd.
Algul olin mingi aeg Kanni kontaktisikuna.
Edasi läksin Luumäele evangelistiks-praktikandiks.
Seal olin mõne kuu.
Sinna oli pikk vahemaa ja arvasin, et pere ei pea sellele vastu.
Tulin koju ja läksime Äetsä külla.
Teel sinna Jumal rääkis ja ütles, et lähen sinna töötegijaks.
"Teed seda tööd siin!"
Kui majja sisse läksin, küsiti:
"Veijo, kas saaksid tulla meile evangeelsele tööle,
sest tahame seda tööd laiendada."
Nii ma jäin Äetsässe ja olin seal 4 aastat.
Sealt läksin edasi evangelistiks Punkalaitun nimelisse kohta.
Jagasin ukselt uksele ja majast majja tuhat kassetti.
Tegin kodumisjonitööd, mida olen palju teinud.
Edasi läksime Ruovesile Kuru piirkonda.
Kurus käisin ka igas majas.
Seal olime 2,5 aastat.
Seejärel läksime Haapajärvele, kus olime 6,5 aastat.
Sealt edasi Pomarkkusse, kus olime 3,5 aastat.
Siis läksime 5 aastaks Eurasse, kus ma haigestusin.
Mul oli eesnäärme vähk ja ma jäin haiguslehele.
Peale seda jäin vanaduspensionile.
Nüüd elame Huittistes.
Käin ikka koguduses ja kui kutsutakse,
siis käin ka teistes kogudustes rääkimas.
Tegid rohujuure tasandil evangeelset tööd seal,
kus on inimesed.
Oled kandnud palju hoolt ka nende inimeste eest,
kes olid alkoholi ja tubaka küüsis. Samuti narkosõltlaste eest.
On sul mõni väike lugu inimesest, kes on vabaks saanud?
Üks lugu on selline.
Oli üks inimene, kes oli noorena usklik.
Kuni 15. eluaastani.
Aga siis läks ta maailma ja hakkas hirmsasti jooma.
Kui mina teda kohtasin, ütles ta, et ta on padujoodik.
Tema õde helistas ja küsis,
kas saaksin organiseerida talle koha Kanni taastuskeskusesse?
Tol ajal oli veel eraldi ka naiste taastuskeskus.
Ütlesin: "Nii, kui ta ise helistab, nii läheme!"
Ta helistas ja ma ütlesin, et lähen talle homme järgi.
Käisime veel sotsiaalosakonnast üht paberit saamas,
mille ka saime.
Sihtpunkti oli 300 km teekond.
Tihti tuli teha kohvi- ja söögipause, et ta saaks suitsetada.
Mõtlesin, et ma pole kellegi üle kohtumõistja.
Teadsin, et ta suitsetab.
Aga terve tee ta ei suitsetanud üldse. Mõtlesin, et kas ime on sündinud?
Jõudsime siis Kannile
ja kui sealt ära läksin, läks ta suitsunurka.
Arvasin, et olin eksinud,
aga kui ma koju jõudsin, siis ta helistas.
"Arva ära, Veijo, mis juhtus! Sa rääkisid mingit Jumala Sõna."
Ta koges, kuidas Jumala vägi läks temast läbi
ja ta sai täiesti vabaks.
Ta pääses alkoholi küüsist
ja on olnud sellest ajast saati siiani usklik.
Ta käis tööl ja on jäämas peagi pensionile.
See Jumala töö oli ime.
Ta laulab hästi ja mängib ka hästi kitarri.
Kord oli nii, et Kanni inimesed olid külas Huittistes.
Kohal olid ka sotsiaalametnikud, kes tahtsid tulla ka rääkima.
Mõtlesin paluda seda inimest minna ja laulda kiituslaulu.
See oli järgmisel sügisel.
Ta tuli ja laulis.
"Ma saabusin Kolgatale oma pattudega".
Midagi sellist.
Kõik nutsid.
Ka sotsiaaltöötajad ja sotsiaalosakonna juht.
Kõigil voolasid pisarad silmist,
kuna nad nägid, et tõeline ime oli sündinud.
Jumal aitas.
See oli majanduslanguse ajal.
Sotsiaalosakonna juht ütles,
et neil on küll toetuste maksmisega raskusi,
aga kui keegi tahab tulla meie taastuskeskusesse,
siis nad toetavad seda kasvõi pooleks aastaks.
"See on asi, mida me usaldame. See töötab."
Nüüd on aga aeg nii kaugel,
et jätaksin sulle minuti öelda vaatajatele,
mida Jumala Vaim su südamele on andnud.
Tasub hüüda Jumala poole,
sest Piibel tõotab, et igaüks, kes hüüab appi Issanda nime,
see päästetakse.
See on mõeldud kõigile.
Sina otsustad, kas sa võtad selle vastu.
Kui tunnistad oma suuga Jeesuse oma Issandaks
ja usud oma südames, et Jumal on Ta surnuist üles äratanud,
siis sa saad päästetud.
Usk tähendab seda, et sa nõustud, kuigi sa ei tea ja sul pole infot.
Sa nõustud, et see on tõsi.
"Tahan oma patud andeks saada ja saada päästetud."
Sa saad päästekindluse ja Jumal juhib seda asja edasi.
See on mõeldud kõigile.
Nii sügaval põhjas ei käi keegi, et seal poleks Jeesust.
Minu elu on tõestus ja paljude elud on tõestuseks sellest,
et see töötab.
Aitäh Veijo Heinonen
selle võimsa tunnistuse eest oma elust!
Meenub veel, et kui ühiskonna juhid vaid mõistaksid,
milline suur kokkuhoid ja tervis saaks rahvale osaks,
kui nad neid asju tõsiselt võtaksid.
Aitäh sulle, su naisele ja perele!
Saate veel ka pensionipõlves kuulutada Jumala Sõna. Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa