Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan. Olen Martti Ojares -
ja vieraanani tänään on Heikki Kumpulainen. Tervetuloa.
Kiitoksia. Terveisiä Kiuruvedeltä.
Olet tosiaan sieltä Pohjois-Savon sydämestä.
Siellä olet lapsuutesi viettänyt. Mennään sinun lapsuuteesi.
Kun katsoin sinun historiaa, niin kovin nuorena olet vanhempasi menettänyt.
Käytkö vähän läpi sitä. - Kyllä. Meitä on 10 lasta.
Minä olen heistä kaikista nuorin.
Isäni kuoli syöpään kun olin 3-vuotias.
Viisi vuotta myöhemmin kuoli äiti.
Se on ennen kouluikää jo, kun olet molemmat vanhempasi menettänyt.
Teillä oli pieni maatila, karjatila siellä Savossa.
Karjatila oli, ja veljeni jäi 14-vuotiaana isännäksi tilalle.
Hyvästä työpaikastaan aikuinen sisareni Liisa -
tuli äidiksi siihen isän sairastamisen aikana jo.
Äitikin sairasteli ja oli petipotilaana ja sokeana viimeisiä vuosiaan.
Näin isosisko oli äitinä 12 vuotta erityisesti minulle, joka olen nuorin.
Muistatko isästäsi paljonkaan?
Muutamia pieniä tapahtumia. Isän kuoleman vaiheista muistan kun -
naapureita tuli laittamaan isää arkkuun ja veisasivat.
Minua itketti ja yksi setä otti syliinsä.
Siinä oli turvallista nyyhkyttää sedän olkapäätä vasten.
Kun olivat laittaneet arkkuun, niin isosisko kertoi, että minä oli -
mennyt hänelle sanomaan, että laittoivat isän uuteen sänkyyn.
Sitten kun sulkivat arkun kannen, olin parahtanut itkemään -
"Laittoivat isän uuden sängyn kannen kiinni".
Aivan. On se ikävää, että nuorena menettää mutta -
on mahtavaa, että isosiskosi tuli siihen -
maatilan hoitajaksi.
Meitä oli puolitusinaa alaikäistä.
Vaikka oli köyhyys, oli myös hauskuus.
Monenlaista peliä oli kotona, semmoisia seurapelejä ja leikkejä, -
ja kyläyhteisön touhuja.
En minä ole kokenut karua lapsuutta.
Siihen aikaan körttiläisyys oli Pohjois-Savossa vahvaa.
Millaista se oli sinun lapsuudessasi? Millaisia mielikuvia sinulla on?
Muistan paljonkin. Siellä oli voimakas herätyksen henki.
Kirkkoherrana oli siihen aikaan Väinö Malmivaara.
Isäni oli ollut tavallinen ronski mies, mutta kun 20-luvulla -
yksi poika syntyi ja kuoli, niin se oli herättävä tapaus isälle.
Hän tuli kääntymykseen ja myöskin äiti. He olivat näissä körttipiireissä -
ja pitivät myöskin körttipukua, kuulemma. Minä en sitä muista.
Kuitenkin siitä tuli sinulle hengellisyyden kaipuu, -
joka aika nuorella iällä realisoituikin, 15-vuotiaana.
Käytkö sitä läpi. Milloin tulit uskoon?
Väkevän kylvön sain viikoittain seuroissa, kirkossa ja pyhäkoulussa.
Mutta omakohtaisen herätyksen -
rupesin kokemaan jo varhain.
Halusin jotain konkreettista tietoisuutta ja yhteyttä Jumalaan.
Se voimistui siinä ja sitä myötä kun omat vanhemmatkin oli kuolleet, -
että sinne joskus minäkin menen.
Siellä on yksisuuntainen liikenne sillä rajalla, -
joten halusin valmistautua siihen, että pääsisin taivaaseen.
Sulle tuli synnintunto? - Väkevä synnintunto tuli siinä.
-59 vuotta se oli.
Rippikouluaikana oli kova synnintunto.
Paljon rukoilin yksikseni ja luin Raamattua ja vaikka mitä.
Se oli hyvin väkevä se synnintunto.
Kävin rippikoulun ja ripille pääsin, mutta se jatkui.
En saanut oikein kokea sitä, mitä siinä tarkoitettaan, -
että lupaudutaan Jeesuksen seuraajaksi.
Kuukausi sen jälkeen tapahtui elämässäni tuo uskonratkaisu.
Aika pian uskonratkaisun jälkeen koit jonkinlaisen kutsun elämääsi.
Kyllä. Tuli jonkinlainen mielenkiinto kertoa muille, mitä olin kokenut.
Helluntaiseurakunnassa tapahtui se uskoontulo.
Siihen seurakuntaan liityin ja tilaisuuksissa kerroin tästä asiasta.
Seuraavana talvena sain kokea Pyhän Hengen kasteen.
Sen myötä tuli kutsumus evankeliumintyöhön.
Ja paukahti mieleen Kainuu ja lähetystyö.
Kun ajattelee sitä aikaa sodan jälkeen, -
40-luvun lopulla, 50-luvun alussa, -
ja sanoitko -59, kun tulit uskoon, -
niin silloin oli Suomessa vielä elintaso paljon matalammalla -
ja oli puutetta monista asioista.
Sulle tuli näin suuri haave, että lähe- tystyö Suomen rajojen ulkopuolella.
Ei kai sitä nuoruuden hurjuudessa osannut ajatella, mitä se tarkoittaa.
Kutsumus tuli vaan mieleen.
Jossain vaiheessa aloit rakennustöiden tekemisen?
Kotona rakennettiin. Velimies rakensi asuinrakennuksen.
Olin siinä mukana 15-vuotisena mutta sitten lähdin omiin töihin.
Vähän myöhemmin autonapumiehenä olin.
Sitten tuli sotaväki. Siinä välissä kävin Raamattuopistolla kurssin -
Hattulan Katinalassa. Kolmen kuukauden Raamattuopiston kurssi.
Sieltä sai paljon lisää potkua -
ajatellen evankeliumintyötä tulevaisuudessa.
Siitä tulikin - rakennusosaamisen rinnalla -
tuli varsinainen urasi.
Olit monessa helluntaiseurakunnassa pastorina.
Niin, sellaisena evankelistana, matkapuhujana, -
tuolla Kuusamo, Posio, Taivalkoski.
Sitten seurakuntapastorina, saarnajana sanottiin siihen aikaan, -
Paltamossa, Hyrynsalmella ja Ilomatsissa, -
vuosina 1970-1980 noissa kolmessa seurakunnassa.
Niissä kun oli tarvetta remontintekoon, joka paikassa rakennettiin, -
jotakin remonttia tehtiin ja minä seurakunnantyötekijänä -
vedin niitä remonttihommia.
Vaimo oli sivuammatiltaan siivooja, kodinhoidon lisäksi.
Joo. Tässä kun viittasit vaimoon, niin miten vaimo löytyi -
ja oliko hän jo uskossa kun tapasitte?
Kyllä. Vierailin tuolla Suomussalmella, -
siellä oli telttakokous, evankelioimiskokous.
Menin sinne kaverini kanssa vähäsen myöhässä.
Vaimo oli siellä kuorossa laulamassa ja hän näki, että kaksi miestä tulee, -
tuttu ja tuntematon mies, tulee telttaan.
Hänelle sanottiin sisikuntaan, että tuossa se on, tuleva puoliso.
Siitä se sitten. Seuraavana kesänä kun menin Suomussalmelle, -
telttakaudeksi evankelistana auttelemaan, -
siellä tutustuttiin, kun majoitus laitettiin hänen kotiinsa.
Siellä tehtiin heinätöitä, peltotöitä ja karjatöitä talonväen kanssa.
Oli hyvä syy tutustua tulevaan vaimoon.
Jos ajatellaan tätä jatkoa, sun varsinaista työtä, lähetystyötä.
Tämä, että kerroit miten vaimo huomasi, -
että tuossa on tuleva aviomies.
Varmasti Herra antoi sydämelle myös sinulle vastata kyllä.
Teistä tuli työpari.
Olitte valmiit menemään kansakoulupohjalta kieliopiskeluun -
tavoitteena mennä ulkomaille lähetystyöhön.
Siinä näkyi jo tämä Jumalan suunnitelma teidän elämässä, -
joka myöhemmin ohjelman lopulla tulee esille, -
tämä oli äärettömän tärkeää, että yhdessä päätitte mennä kielikouluun.
Kyllä. Yhteinen näky kantoi meitä alusta asti.
Kun Kuusamossa olin evankelistana, kesä asuttiin teltan kuljetusautossa.
Sitten kun lähdettiin kielikouluun, -
- se vaan jysähti mieleen, että ilmoittauduttiin opiskelemaan.
Kansakoulupohjalta ruvettiin lukemaan A,B,C...
Ei ollut yhtään puustainta tiedossa ennestään vieraasta kielestä.
Miten sitten valikoitui suuntana Etiopia?
Se lähinnä siellä olevien tuttujen lähetystyöntekijöiden kautta.
Se ampui mieleen, se Etiopia. Siellä oli paljon tuttuja.
Jo ennen kielikoulua oli yksi merkittävä tapahtuma, -
kun kutsuivat sinne kolmeksi kuukaudeksi rakennustöihin.
Se oli vuonna -87. Se antoi yhteistä pohjaa kumpaankin suuntaan.
Vaimo pistäytyi pari viikon reissulla seuraavana vuonna, -88, siellä.
Hän sai kunnon ilmestyksen mieleensä siellä Sidamossa, -
niin kuin Paavali, että tule meren yli ja auta meitä.
Se oli varmaan tärkeää, että kävitte sillä -
sen muutaman kuukauden rakennusprojektissa, -
vaikka täysin kielitaidottomana silloin.
Se maa ei ollut enää ihan outo.
Joo. Siinä oli sellainen hyvä käytännöllinen puoli, -
että sillä olevat lähetit saivat tutustua minuun ja minä heihin.
He näkivät, olisko tuosta työskente- lemään kansallisten ihmisten kanssa.
Työ missä sinä olit, siihen liittyi...
- niinkuin käytät itsestäsi nimeä, vai muutko sen antoivat, puskarakentaja.
Puskissa te pyöritte ja siellä rakensitte.
Siihen liittyy rakentamisen ohella viikonloppuisin Sanan julistus.
Niin meidän olopaikka määräytyi siellä, -
kun siellä Sidamon alueella oli seurakuntia ja -
lähetystyöntekijöille tarvetta tehdä työtä siellä.
Siellä piti olla jotakin konkreettista projektia, -
minkä puitteissa siellä saa matkustella.
Muuten olis voinut joutua telkien taakse.
Kun oli sosialistinen Etiopian valtio, niin piti olla kulkulupa maaseudulle.
Sen takia heidän sydämellään poltti, että sinne pitää saada joku projekti -
ja paikallisten kanssa neuvoteltuaan he päättivät, -
että puskanperukkaan rakennetaan klinikka.
Mikä tarkoittaa terveydenhoitopaikkaa, joka on hoitajien hoteissa, -
ei ole lääkäritasoinen eikä varsinaisia vuodeosastoja.
Joo. Se aika oli todella sellainen, -
että piti vähän niin kuin piilossa pitää evankeliumia.
Kaupunkipaikoissa se oli piilossa. Valtio oli ottanut monet -
rukoushuoneet, eri seurakuntain kirkot, omaan käyttöönsä.
Awasalla oli siellä Sidamossa ruotsalaisen lähetyksen perustaman -
seurakunnan kirkkorakennus valtion kauppana -
ja monet muut paikat samoin.
Mutta siellä puskien perukoilla pystyi julistamaan täyttä päätä, -
kun oli asiallinen lupa käydä ja olla siellä.
Minkälaisia evankelioinnin kohteena nämä ihmiset puskissa olivat?
Tiesivätkö he odottaa, mitä sinä kerrot heille?
Minkälaisia uskomuksia heillä oli sitä ennen ja tuliko siinä ristiriitoja?
Sillä seutukunnalla oli jo ennestään seurakuntia.
Kuulin siellä jo eka käynnillä, että etiopialaiset ovat -
100% allergisia ateismille.
Maaperä oli myönteinen.
Siellä puskissa näimme lukuisat kerrat uhrilehtoja, -
joissa paikalliset ihmiset uhrasivat eläimille -
tai eläimiä esi-isien hengille, joita he pyysivät rukoilemaan puolestaan -
jotain tuntematonta jumalaa.
Eräskin kerta törmättiin siellä, mentiin hyvinkin perukkaan, puskaan -
tulkkini kanssa seurakuntaan. Siellä oli jo rukoushuonekin.
Evankelista Mooses teki siellä työtä.
100 metrin päässä oli moskeija.
Siitä toinen 100 metriä, tai vähän enempi, uhrilehto.
Kun tultiin pois sieltä uhrilehdosta, -
niin tulkkini käveli jonkun iäkkään miehen kanssa ja -
kertoi, että miehellä oli mielenkiintoinen tarina.
Uhrilehto on hänen maallaan, hän on lahjoittanut sen maan siihen käyttöön.
Hän on ollut sen toimituksen päällikkönä, johtajana.
Mutta hän kuuli Jeesuksesta ja uskoi Jeesukseen -
ja on poikansakin, lapsensakin, tuonut Jeesuksen luokse. - Aivan.
Miten sä koet, kun näet, että kerrottuasi Jeesuksesta, -
olet puhunut evankeliumeista ja näet, että se alkaa vaikuttaa?
Millä tavalla se rohkaisee sinua?
He ovat hyvin vastaanottavaisia mutta tarvitsevat paljon opetusta, -
että heistä kasvaa kunnon opetuslapsia.
Tokihan se rohkaisee, kun he ovat niin vastaanottavaisia.
Siellä elintaso on varsin matala, kun ajatellaan Suomen näkökulmasta.
Kyllä siellä on oikeasti köyhiä. Ei tarvitse olla keinotekoisesti köyhiä.
Jos kohta Suomessakin on paljon köyhyyttä, tuloeroja ja vaikka mitä.
Sillä tuloerot on paljon rajummat kuin Suomessa. - Aivan.
Kun siellä rakennushommissa muurari sai -
40-50 jotakin rahayksikköä päivässä, -
niin apumies sai seitsemän samanlaista rahayksikköä päivässä.
Minkälaisia asioita tapahtui matkan aikana?
Sä puhuit joistakin veljeksistä, jotka olivat vähällä kuolla.
Alkuvaiheessa asuttiin vielä teltta-asumuksissa, -
jotain lasikuitumajaa oli myös asumapaikkana.
Suomesta oli talkoolainen, Vallinevan Tarvo.
Yksi päivä sanoin Tarvolle, että purkakoot siitä likakaivosta -
betonikannen tukirakenteet kaivon sisältä pois.
Minä lähdin tontin ulkopuolelle omiin hommiin.
Mutta kun sinne pääsin, vartija juoksi kovaa kyytiä -
"Mister, mister!" Hän huusi.
Niin minä juoksin tapahtumapaikalle moottorisaha kourassa.
Tahvo huohotti, että sillä on 2 miestä pökertyneenä kaivon pohjalla.
Reikä muotissa oli niin vähäinen että hyvä kun ovat sinne sopineet.
Minä hurautin reiän suuremmaksi moottorisahalla.
Tahvo oli jo koittanut kaikki konstinsa. Niistä ei ollut apua.
Tahvo valui sinne kaivoon syvälle ja minä pitelin ja vetelin jaloista.
Myöhemmin mennyt kaveri sai ensimmäisen pökertyneen -
sen verran pystyyn, että kädet tapasivat.
Hän repi sen miehen kaivon kannelle ja kentälle.
Se toinen mies vedettiin samalla systeemillä kentälle.
Kyllä. Monenlaista siellä tapahtuu, olosuhteissa, joissa -
työturvallisuusasioita ei ole varmisteltu kuten Suomessa.
Siellä kaivossa ei tietysti ollut happea.
Se oli ollut kaksi viikkoa valettuna, umpinainen tila.
Menihän sinne happea kun reikä avattiin.
Kun miehet alkoivat toipua, kiitettiin Jumalaa.
Sikäläiset ylistivät omalla kielellä ja minä sanoin "Praise the Lord".
Toiset suomalaiset sanoivat "Kiitos Herralle, ettei tullut vahinkoja."
Joku paikallisista alkoi tolkuttaa jotain.
Vaimoni sanoi, että "Ne ovat veljeksiä, etkö älyä".
Kyselin, niin joo, ne ovat saman isän poikia, veljeksiä.
Sitten Tahvo huomasi, että "Jaaha, ilmankos kaveri meni sumeilematta -
sinne kaivoon ensimmäisen perässä. Hän meni auttamaan veljeänsä".
Minä totesin vakavasti, että "Jos me pidetään veljinämme kaikkia ihmisiä, -
me tehdään mitä voidaan heidän auttamiseksi."
Se on sitä, että Kristuksen rakkaus vaatii.
"Että me yhtä olisimme ja auttaisimme toisiamme". - Kyllä.
Siellä kun elettiin heidän keskuudessaan, -
siellä eri tontilla, mutta kuitenkin ruohonjuuritasolla, -
niin kyllä he olivat avoimia ja vastaanottavaisia.
Epäilykset haihtuivat, että me oltaisiin tultu hyötymään heistä.
Kuinka paljon on kristittyjä Etiopiassa tänä päivänä?
Evankelisia kristittyjä ainakin toistakymmentä miljoonaa.
100 miljoonaisesta kansasta 20 prosenttia on kristittyjä,-
oikeasti uskovaisia ihmisiä.
Kuinka paljon on muslimeita? - Siitä on tilastoissa, -
että 35 prosenttia muslimeja ja 35 ortodoksi-kopteja.
Ja evankelisia kristittyjä paljon myöskin.
Ja ehkä niitä kansanuskontoja myöskin lopuksi.
Taikauskoja ja muita vielä varmaan löytyy.
Kyllä siellä perimmäisissä pohjukoissa on monenlaista.
En ole Etiopiasta kuullut, että siellä olisi samoja, mitä muualla Afrikassa, -
tällaisia muslimiradikaaleja, jotka käy kristittyjen kimppuun.
Onko siellä Etiopiassa? - Ei siinä määrin kuin muissa maissa.
Nyt kun on ollut herätyksiä muslimien alueella, -
Kymmeniä tuhansia on tullut 20 vuoden aikana uskoon, -
niin toisinaan ne vähän vainoo ja saattaa jonkun kirkon tai kodin polttaa.
Mutta kun siellä evankeliumia julistetaan ja -
esim. kun imaamin lapsi sairastuu vakavasti, niin rukoillaan.
Käsketään Jeesuksen nimessä pahat henget pois, -
pyydetään parantumista ja tapahtuu ihmeitä, niin saattaapi -
siitä suvusta, perheestä, kylästä tulla kymmeniä uskoon.
Kyllä tänä päivänä on tämä -
muslimi-, islam-uskon kysymys aika räjähdysherkkä.
Se on sitä Lähi-idässä, Iranissa ja siellä Irakin alueella on -
kovasti radikalismia.
Siitä huolimatta kristinusko niissä maissa leviää kaikkein nopeimmin.
Kyllä. Tuolla Etiopiassa on myöskin laimeampaa islamilaisuutta.
Sinne terveysprojektin puitteissa pyysivät hartaasti -
seutukunnan viranomaiset, kyläläiset, kylien päällystöt, -
että tulla sinne rakentamaan kävelysiltoja jokien yli. Ne tehtiin.
Sitten pieni terveysposti, terveys- asema sinne, oli heidän pyyntönsä.
Ja niin vaimoni ja paikallisen uskovaisen tiimin kanssa mentiin.
Oli niin vetistä siellä ja huono tie, että ei päästy autolla pitkiin aikoihin.
Viikoittain ratsastettiin hevosilla sinne rakennuspaikalle.
Viikko siellä ja pyhänseutuun käytiin lähetysasemalla pesulla.
Siellä puskassa kirput söivät vaimoani niin että kutitti mahdottomasti.
Kyllä minä juuri ajattelen sitä. Sinä aika vaatimattomasti...
Olet ikään kuin tottunut kestämään vaikeita olosuhteita -
yhdessä vaimosi kanssa.
Tämän päivän hyvinvoivalle kristitylle lähteminen puskaolosuhteisiin -
ei ole kovin yksinkertainen.
Joo. Siellä asuttiin puoluetoimiston rakennuksessa. Yksi huone oli meillä.
Vieressä hataran oven takana oli uskovaisten ryhmä, majaili.
Pari muslimimuuraria oli tiimissä, he olivat kolmannessa huoneessa.
Meillä oli yhdessä nurkassa teltta makuuhuoneena, -
toisessa nurkassa keittiö, kolmannessa vaatenaulakko, -
neljännessä nurkassa peltisanko vessana emännälle.
Hänelle oli hankala riukujen päällä pyllistellä.
Minä siellä kävin, vaimo oli siveämpi.
Minkälainen yhteistyö on eri lähetysjärjestöillä Etiopiassa?
Miten te tapaatte ja autatte toisianne?
Kukin järjestö toimii omalla suunnallaan -
mutta myöskin yhteisiä tapaamisia on ja hyvä yhteistyö.
Tuossakin kylässä muslimialueella josta kerroin, -
kolmen kuukauden aikana, mitä me siellä rakennettiin, -
50 ihmistä halusi tehdä uskonratkaisun.
Evankelistat jatkoivat työtä siellä ja siellä on nyt paljon seurakuntia.
Seuraavana kesänä oli jo päälle 80 uskovaista.
Te olitte siellä 11 vuotta.
Sen jälkeen olet tehnyt 4 erillistä matkaa tässä 2000-luvulla.
2010-luvulla olen käynyt 6 reissua, vaimo on ollut 4:llä mukana.
Meillä on ollut rakennustiimi ammattimiehiä.
Me ollaan siellä vedetty kirkkorakennuksia, -
paikallisia työllistetty ja valmennettu, ja rakennettu.
Viime talvena toinen näistä kirkoista viimeisteltiin ja vihkaistiin.
Siitä nyt on vuosi aikaa. Työ etenee voimakkaasti.
Onko sulla edelleenkin yhteyksiä sinne -
joihinkin henkilöihin ja yhteisöihin? - Kyllä yhteyksiä on ja pyyntöjä on.
Pitää tulla tarpeeksi konkreettinen pyyntö, näky ja rahoitus, -
että pystyy vielä reissun tekemään.
Aivan. Kiitos Heikki, mitä ollaan keskusteltu.
Nyt mä tämän ohjelman tavan mukaisesti pyydän,-
että sanot katsojille, mitä Henki sanottavaksesi antaa. Ole hyvä.
Ihmisen elämä on sellainen, -
että kannattaa olla Jumalan palveluksessa vauvasta vaariin.
Jumala ottaa vastaan tuhlaajapojat ja -tytöt mutta en tiedä parempaakaan -
kuin sen, että olen saanut nuoresta asti olla Jumalan johdatuksessa.
Nuoruus on tauti, josta varmasti paranee. Nuorena tulin uskoon -
ja olin monissa kuvioissa nuorin. Nyt alan olla vanhin.
Näin se aika on rientänyt ja täytyypä sanoa kuten kaverini Kiuruvedellä -
"Nyt ei enää nuoruus kulu." On tullut vanhuus.
Vanhassa ei ole säästämistä. Antaa palaa.
Kiitos Heikki. Todella olet antanut palaa -
ja olet kulkenut, vaeltanut Jumalan tahdon mukaan.
Näin ajattelen, kun olen sinua haastatellut ja kuullut näistä asioista.
Sinä olet kirjoittanut 4 kirjaa, -
joista kaksi on Etiopiasta ja kaksi nuoruuden vaihetta.
Joo. "Puskatimpurin päiväkirja". Kun siellä puskassa rakensin, timpuroin -
niin kaverit alkoi nimittään puskatimpuriksi.
Toinen on "Puskatimpurin runokirja".
Aikaisemmin ilmestyi nuorisokirjat, -80-luvun alussa.
On hyvä, että olet kirjoittanut. Siitä on dokumenttia seuraaville polville.
Teidän kolme lasta olivat jo melkein aikuisia, kun Afrikkaan lähditte.
Sillä tavalla he ovat olleet valtaosin täällä Suomessa.
Olivat omilla jaloillan. Poika oli kahdeksan vuotta lähetyslentäjänä -
Papua-Uudella Guinealla.
He jatkavat samoja asioita. - Kyllä.
Kiitos Heikki ja siunausta sinulle, vaimollesi ja koko perheelle.
Kiitos ja siunausta TV7:lle. Katsotaan kotona.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä -ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai lahjoittaa ruudussa näkyvälle pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Annukka Eskola