ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mina olen Martti Ojares ja mu külaline on Heikki Kumpulainen.
Tere tulemast! - Tänan ja tervitused Kiuruveelt!
Sa oled pärit Põhja-Savo südamest. Seal möödus su lapsepõlv.
Vaadates su lapsepõlve, nägin,
et kaotasid üsna noorelt mõlemad vanemad.
Räägi palun sellest lähemalt.
Meid on 10 last
ja ma olen neist kõige noorem.
Isa suri vähki, kui ma olin 3-aastane. 5 aastat hiljem suri ema.
Kaotasid mõlemad vanemad juba enne kooli minekut.
Teil oli Savos väike talu koos väikese karjaga.
Oli talu ja oli kari.
Vend sai 14-aastaselt talu peremeheks.
Vanem õde Liisa, kes oli täiskasvanud,
tuli töölt ära ja hakkas meile emaks.
Ta tuli juba isa haiguse ajal.
Siis jäi ema haigeks.
Ta oli viimased aastad pime voodihaige.
Vanem õde oli ema eest 12 aastat just mulle, kuna ma olin noorim.
Kui palju sa isast mäletad?
Mõne väikese seiga.
Isa surmast mäletan, et naabrid panid isa kirstu.
Nad laulsid ja minud ajas kõik nutma, nii et onu võttis mu sülle,
kus oli hea turvaline tema õla peal tihkuda.
Vanem õde rääkis, et kui nad isa kirstu panid,
siis ma olin öelnud: "Nad panid isa uude voodisse!"
Ja kui nad kirstukaane sulgesid, siis ma olin hakanud nutma
ja ütlesin: "Nüüd nad panid isa uue voodi kaane kinni!"
See on kurb kaotada nii noorelt oma vanemad,
aga tore siis, et su vanem õde teile kodutallu perenaiseks tuli.
Jah. Meid oli seal pool tosinat alaealist.
Kuigi olime vaesed, olime samas ka rõõmsad.
Mängisime kodus igasuguseid mänge.
Ühtlasi võtsime ka osa küla üritustest,
nii et selles mõttes pole ma karmi lapsepõlve kogenud.
Sel ajal oli Põhja-Savos tugev ärkamine.
Mis mälestused sul sellest on?
Seal oli tugev ärkamise vaim.
Kirikuõpetaja oli sel ajal Väinö Malmivaara.
Mu isa oli olnud tavaline tubli mees,
kuid kui 20'ndatel üks ta poegadest sündis ja suri,
oli see isa jaoks kui ülesäratav juhtum,
mispeale ta pöördus Jumala poole, nii nagu ka mu ema.
Nii et, nad olid selles ärkamiseliikumises
ja nende riietus oli ka vastav.
Kuulu järgi, sest ma ei mäleta kõike 20'ndatel toimunut.
Kui ka sul endal tekkis igatsus vaimulike asjade järele,
mis realiseerus üsna noorelt.
Juba 15-aastaselt.
Räägi, kuidas sinust usklik sai?
Seeme sai külvatud siis, kui käisin koguduse pühapäevakoolis.
Enda puhul kogesin ärkamist suht varakult.
Tahtsin saada konkreetset teavet ja ühendust Jumalaga
ning suhet Temaga.
See tahe aina tugevnes.
Sellele aitas kaasa ka vanemate surm,
teadmises, et kunagi lähen ka ise sedasama teed.
Sel teel on ühesuunaline liiklus.
Tahtsin valmistuda selleks, et pääseksin taevasse, kui on minek.
Sul tekkis patutunnetus? - Jah. Tugev patutunnetus.
See oli 1959. aastal.
Leerikooli ajal oli ka tugev patutunnetus.
Palvetasin palju ja lugesin Piiblit.
Patutunnetus oli väga tugev.
Käisin leerikooli lõpuni,
kuid ometi ei kogenud seda, millest muudkui räägiti,
et tuleb pühendada end Jeesuse järgijaks.
Kuid kuu aega hiljem tegin siis selle usuotsuse oma elus.
Ja õige pea peale seda usuotsust kogesid ka ühte kutset oma elus.
Jah. Ma nii tahtsin rääkida oma kogemusest teistele.
Usuletulek toimus nelipühikoguduses ja ma ka ühinesin sama kogudusega.
Rääkisin koguduse teenistustel oma asjadest.
Järgmisel talvel sain Püha Vaimuga ristitud.
Seda kaudu tuli mulle ka kutse evangeelsele tööle.
Mulle tuli südamesse misjonitöö Kainuus.
Vaadates seda aega peale sõda - 40'ndate lõpp-50'ndate algus,
ka 1959. aasta, kui sa usklikuks said,
oli Soome elatustase palju madalam.
Paljudest asjadest oli puudus.
Aga sul oli unistus minna misjonitööle väljaspool Soomet.
Nooruse uljaspäisuses ei osanud muidugi arvata,
Alustasid mingil ajal ehitustöödega.
No me ehitasime oma kodus, kuna vend ehitas maja
ja ma aitasin teda 15-aastaselt.
Kuid siis läksin oma tööle, töötades autoabis.
Siis läksin sõjaväkke.
Enne seda käisin veel 3 kuud Piiblikoolis ühtedel kursustel.
Sealt sain palju lisaindu tulevase evangeelse töö tarvis.
Nii tekkiski sul ehitusameti kõrvale ka teine amet,
millest lähtuvalt olid aastaid mitmes nelipühikoguduses pastor.
Olin algul evangelist ehk rändjutlustaja,
olles seda Kuusamos, Taivalkoskis jne.
Ja siis koguduse pastor-jutlustaja Valtamos, Hyrynsalmis, Ilomantsis
1970-1980. aastatel.
Kui neis kohtades oli vaja remonti teha,
mida kõigis neis kohtades oli, siis mina juhtisin neid remonttöid
ja mu naine oli seal kodu kõrvalt koristajaks.
Viitasid siin oma naisele.
Kuidas sa oma naise leidsid
ja kas ta oli te kohtumise ajal juba usklik?
Olin Suomussalmis telgikoosolekul. See oli evangeelne koosolek.
Läksin sinna koos sõbraga ja me jäime hiljaks.
Naine laulis kooris.
Ta nägi, kuidas kaks meest - üks tuttav, teine tundmatu, tulid telki.
Talle öeldi ta sisemuses: "Seal ta on! Sinu tulevane mees!"
Järgmisel suvel läksin uuesti Suomusalmisse telgikoosolekutele
abistamaks evangelistina.
Saime tuttavaks, kui mind tema koju majutati.
Seal sai koos pererahvaga heina tehtud ja loomi talitatud,
nii et see oli hea võimalus tutvuda oma tulevase naisega.
Mõeldes sellele, mis edasi sai - misjonitööle
ja sellele, kuidas rääkisid,
et naine nägi, et sinust saab ta tulevane mees,
siis kindlasti pani Jumal ka sinu südamele vastata "jah"
ja teist sai selline "tööpaar".
Omades põhikooli haridust, olite valmis minema õppima võõrkeeli
eesmärgiga minna välismaale misjonitööle.
Selles oli näha Jumala plaan te elu jaoks,
millest räägime veel selle saate lõpus.
See oli äärmiselt tähtis, et otsustasite koos minna keeltekooli.
Jah.
See ühtne nägemus kandis meid algusest peale edasi.
Suvistel evangeelsetel koosolekutel elasime varustust vedanud pakiautos.
Kui läksime keeltekooli,
siis seda tänu mu äkkmõttele panna end sinna kooli kirja
ja nii hakkasimegi põhikooli baasil ABC'd õppima,
sest enne seda ei osanud me üldse võõrkeeli.
Kuidas kujunes sul valik Etioopia kasuks?
See tekkis sealolevate tuttavate misjonitöötajate kaudu.
Seal oli palju tuttavaid.
Enne keeltekooli toimus üks oluline sündmus -
nad kutsusid mind sinna 3 kuuks ehitustöödele.
See oli 1987. aastal.
See lõi ühise aluse mõlemas suunas.
Naine tuli mulle 2-nädalaks aasta hiljem ehk siis 1988. aastal järgi
Ta sai nagu Paulus omale südamesse tulla sinna appi.
See oli tähtis, et te mõlemad olite mõne kuu kaasas
selles ehitusprojektis.
Kuigi tol ajal veel keelt oskamata.
Tänu sellele ei tundunud see maa enam nii kummalisena.
Selle asja praktiline pool oli see,
et sealsed misjonärid said mind tundma õppida
ja hinnata, kas sobiksin töötama kohalike inimestega.
Tänu töödele, mida seal tegid, said endale nimeks "võsaehitaja".
Sest just võsas te liikusite ja ehitasite.
Ja ehitustöödele lisaks
tuli siis veel ka nädalalõppudel Jumala Sõna kuulutamine.
Ühes piirkonnas olid kogudused ja misjonäridel oli seal tööpõld olemas.
Kuid sul pidi olema mingi konkreetne projekt,
mille raames sai reisida,
sest muidu oleks sind rajalt maha võetud.
Kuna Etioopia oli sotsialistlik maa,
siis sul pidi maapiirkonda minekuks olema korralik finantstagavara.
Seetõttu põleski nende südameis,
et luua sinna minekuks mõni projekt.
Kohalikega sai läbi räägitud ja jõuti tulemusele,
et ehitatakse kliinik, mis tähendaks tervishoiupunkti,
kus on velskrid ja medõed, aga kus pole arste ega voodikohti.
Aeg oli tollal selline, et evangeeliumi tuli veidi varjus hoida.
Linnades see oli varjul.
Riik võttis mitmed palvelad ja kirikud oma kasutusse.
Ühes maakohas oli rootslaste poolt loodud kogudus,
mille majas oli ka nö riiklik pood.
Mitmes teises kohas samamoodi.
Aga seal metsikutel aladel sai ikka täiega kuulutatud.
Sul pidi vaid olema vastav luba, et seal liikuda ja toimetada.
Millised olid sealsed inimesed evangeeliumi sihtrühmana?
Kas nad oskasid oodata, mida sa neile räägid?
Mis usk neil varem oli ja kas tuli ka konflikte ette?
Selles piirkonnas olid juba varem kogudused.
Esimest korda seal käies kuulsin,
et etiooplased on 100% allergilised ateismi suhtes.
Nii et pinnas oli soodus.
Kohapeal nägime ohvrisalusid,
kus kohalikud ohverdasid esiisade vaimudele loomi,
et nood siis palvetaksid mõne tundmatu jumala poole.
Kord läksime sinna kanti koos tõlk Leoga.
Seal oli ka kogudus ja palvemaja ja evangelist Mooses tegi seal tööd.
Sealt 100 meetrit eemal oli mošee ja veel 100 m edasi ohvrisalu.
Kui sellest ohvrisalust ära tulime, käis tõlk Leo koos ühe eaka mehega.
Leo ütles, et sel eakal mehel oli huvitav lugu rääkida.
See ohvrisalu asus tema maal.
Ta oli andnud selle salu ohvriteenistuse kasutusse,
olles ise kogu selle tegevuse juht.
Aga siis ta kuulis Jeesusest ja uskus kohe Jeesusesse.
Ta tõi ka oma pojad ja lapselapsedki Jeesuse juurde.
Kui sa seal evangeeliumi kuulutasid rääkides Jeesusest ja kõigest muust,
siis sa nägid, et see hakkas inimesi mõjutama.
Kuidas need asjad sind julgustasid?
Nad olid väga vastuvõtlikud,
kuid vajasid samas palju õpetust, et neist võiks jüngrid kasvada.
Kuid see oli tõeliselt julgustav, et nad olid nii vastuvõtlikud.
Võrreldes Soomega on sealne elatustase väga madal.
Seal on ikka kohe tõesti vaeseid, mitte vaid nime poolest vaeseid.
Ka Soomes on palju vaesust ja puudust.
Sissetulekute vahe on suur.
Kuid seal on sissetulekute vahed palju suuremad, kui Soomes.
Näiteks ehitusel
saab müürsepp päevas 40-50 rahaühikut.
Samas abitööline saab päevas ehk 7 sama rahaühikut.
Mis asju seal reisi ajal veel juhtus?
Rääkisid ühtedest vendadest, kes olid surmasuus.
Me elasime algul telkmajades
ja meiega koos oli Soomest ka üks Tahvo-nimeline mees.
Ütlesin ühel päeval Tahvole:
"Püüdke kanalisatsioonikaevust
saada kätte betoonkaane tugikonstruktsioonid!
Ma lähen välja omi asju ajama."
Niipea aga, kui sealt lahkusin,
jooksis valvur suure kiiruga, hüüdes: "Härra! Härra!"
Jooksin tagasi sündmuskohale, endal mootorsaag kaenlas.
Siis Tahvo hüüdis,
et kaks meest on kaevu põhja kinni jäänud.
See auk oli nii väike, et nad mahtusid sinna vaevu ära.
Tegin augu mootorsaega suuremaks.
Üks meestest oli proovinud ka köitega ja muudmoodi,
aga sellest polnud abi.
Tahvo kallutas end poole kerega sinna kaevu sisse
ja ma hoidsin teda jalgadest kinni.
Teisena kaevu läinud mees sai end nii palju püsti aetud,
et nende käed puutusid kokku
ja Tehvo sai ta sealt välja tõmmata.
Ja teine mees sikutati siis samamoodi välja.
Tööohutusega polnud lood nii head, kui Soomes.
Selles kaevus polnud eriti hapnikku, kuna see oli 2 nädalat umbes olnud.
Kuid kui juba kaane pealt ära sai, pääses sinna ka õhku.
Kui mehed pisut toibusid, hakkasid nad Jumalat kiitma.
Etiooplased kiitsid omas keeles, ja mina ütlesin: "Kiitus Issandale!"
Teised soomlased ütlesid: "Tänu Jumalale, et kahjusid ei olnud!"
Siis hakkas keegi kohalikest murtud inglise keeles rääkima,
öeldes, et nad on vennad.
Naine ütles mulle: "Kuule, need on vennad!"
Hakkasin siis küsitlema neid
ja nad olid tõesti sama isa pojad ehk vennad.
Tehvo ütles, et teine neist
oli läinud mõtlemata esimesele kaevu järele,
sest ta läks oma venda aitama.
Siis mõistsin tõsiselt,
et kui tahame pidada kõiki neid inimesi oma vendadeks,
peame ka tegema kõikvõimaliku nende aitamiseks.
Seda nõuab Jeesuse armastus,
et me oleksime üks ja aitaksime teineteist.
Just nii.
Ja kui me seal nende keskel elasime - erikruntidel ja rohujuure tasandil,
siis nad olid avatud ja vastuvõtlikud.
Kahtlustused nagu me oleks tulnud neid ära kasutama, need kadusid.
Kui palju on tänapäeva Etioopias kristlasi?
Evangeelseid kristlasi on riigis üle 10 miljoni.
100 miljonilisest rahvast on üle 10% evangeelsed kristlased.
Kui palju moslemeid seal on?
Statistika järgi on 35% rahvastikust moslemid
ja 35% ortodokssed koptid.
Lisaks veel evangeelsed kristlased.
Pluss veel muud usundid.
Maagiasse uskujaid ja muid selliseid leidub ka?
Põhja pool leidub igasuguseid.
Ma pole Etioopia kohta kuulnud seda, mis toimub mujal Aafrikas,
et moslemiradikaalid ründavad kristlasi.
Kuidas sellega on Etioopias?
Mitte nii palju, kui mujal Aafrikas, kuid mingil määral tuleb seda ette.
Kuid tänu ärkamistele moslemialadel,
kus kümned tuhanded moslemid on saanud usklikeks
viimase paarikümne aasta jooksul,
siis on tulnud ka ette teatud tagakiusu, kirikute ja koduse süütamisi
ja muud ahistamist.
Kuid samas jälle, kui evangeeliumi siiski kuulutatakse
ja näiteks mõne imaami laps jääb raskelt haigeks
ja me palvetame ta eest,
käskides kurjadel vaimudel Jeesuse nimel lahkuda,
siis kui me palume tervenemist ja imed juhtuvad,
võib sel juhul tulla sellest suguvõsast, perest või külast usule
isegi kümneid inimesi korraga.
Tänapäeval on islamiteema väga plahvatusohtlik.
Lähis-Idas, Iraanis ja Iraagis on palju islamiradikalismi.
Aga sellele vaatamata levib kristlus nendes maades
kõige kiiremini.
Etioopias on isalm muidugi ka laiemal moel levinud.
Kord kutsusid ametnikud, külavanemad ja muud ülikud meid
ühe projekti raames üle jõgede jalakäijate sildu ehitama.
Alguses me ehitasimegi neid.
Siis oli neil palve, et sinna ehitataks väike medpunkt.
Läksime koos naise ja kohalike usklike meeskonnaga.
Tee oli nii vesine ja halvas korras,
et autoga ei pääsenud just kaugele.
Ratsutasime siis sinna nädal aega hobustega.
Olime nädal aega ehitusplatsil
ja käisime siis lähedal asuvas misjonijaamas end pesemas.
Kirbud sõid mu naist tublisti.
Näen, et olete naisega harjunud neis rasketes oludes vastu pidama.
Tänapäeval poleks heaoluga harjunud kristlasele
sellistesse tingimustesse minek üldsegi mitte nii lihtne.
Me elasime seal poolvalmis kontorihoones.
Üks tuba oli meile elamiseks.
Kõrvaltoas oli usklike rühm
ja paar moslemist müürseppa, kes olid ka meie tiimis,
olid kolmandas toas.
Meil oli toa ühes nurgas telk, mis oli meile naisega magamistoaks,
teises toanurgas oli köök, kolmandas garderoob
ja neljandas nurgas plekkämber WC's käimiseks,
kuna mu naise jaoks oli raske käia mingis sõrestikulises välikäimlas.
Milline on Etioopias koostöö erimisjoniorganisatsioonide vahel?
Kuidas te teineteist aitate?
Iga organisatsioon tegutseb omal suunal,
aga on ka ühiseid üritusi ja omavahel on hea koostöö.
Just äsjamainitud külas, mis asus moslemite alal,
siis nende 3 kuu jooksul, mis me seal ehitasime,
soovisid 50 inimest teha usuotsuse ja saada usklikuks.
Evangelistid jätkasid seal seda tööd ja nüüd on seal juba mitu kogudust.
Juba järgmisel suvel peale meid oli seal 80 usklikku.
Te olite seal 11 aastat
ja peale seda olete te 2000'ndatel aastatel
käinud Etioopias 4 korda.
2010. a. käisin seal 6 korda.
Neljal reisil olin lihtsalt kaasas.
Kuid meil on oma ehitusmeeskond,
kellega oleme ehitanud kirikuhooneid,
juhendades ja õpetades samas välja kohalikke inimesi.
Eemisel talvel viimistlesime ja õnnistasime sisse ühe neist kirikutest,
millest on nüüd aasta möödas.
Töö edeneb jõudsalt.
Oled sa veel ka ühenduses sealsete isikute- ja ühingutega?
Olen ikka ja ühtlasi on ka mind tagasi kutsutud.
Selleks peab vaid olema konkreetsem kutse,
nägemus, rahastus jne. et saaks taas sinna reisida.
Tänud sulle Heikki selle vestluse eest!
Selle saate kombe kohaselt palun sul aga nüüd öelda vaatajatele,
mida Jumala Vaim sulle annab.
Inimese elu on selline,
et tasub olla Jumala teenistuses beebist raugani.
Muidugi võtab Jumal vastu ka nö "kadunud pojad ja tütred",
kuid omaenda kogemustele tuginedes ei tea ma küll midagi paremat,
kui et olen juba noorest saadik saanud elada Jumala juhtimises.
Noorus on selline "haigus", millest kindlasti tervenetakse.
Ma sain noorena usklikuks
ja olin mitmes ettevõtmises kõige noorim.
Nüüd olen mitmes ettevõtmises kõige vanem.
Nii see aeg on lennanud
ja peab tõdema nagu üks mees Kiuruvesilt ütles:
"Enne, kui noorusest veel arugi sai, on sellest saanud vanadus."
Küll aga võib vanaski eas kütta kõige täiega,
nii et laske aga käia!
Aitäh Heikki!
Sa oled lasknud käia, olles elanud Jumala tahtmist mööda.
Sellised mõtted tulid sinuga vesteldes ja sinu jutustusi kuulates.
Oled kirjutanud ka 4 raamatut,
millest kaks on Aafrika ja Etioopia teemalised.
Ülejäänud kaks räägivad su noorusest.
Üks neist on "Võsapuusepa päevik",
sest kuna ma seal võsas ehitasin ja puutöid tegin,
siis sõbrad hakkasid mind "võsapuusepaks" kutsuma.
Sellest siis ka raamatu pealkiri.
Teine aga on "Võsapuusepa luulekogu".
Ja varem, 80'ndate alguses, ilmusid ka raamatud mu noorusest.
See on tore, et oled sellest kirjutanud,
sest sellest jääb ajalugu maha su järgnevale põlvkonnale.
Teie 3 last olid peaaegu täiskasvanud, kui Aafrikasse läksite,
kuid suurema osa oma elust on nad siis siiski Soomes elanud.
Jah. Nad elavad nüüd juba omal käel.
Üks poeg oli 8 aastat misjonilendur Paapuas ja Uus-Guineas.
Nad jätkavad samu asju. - Just.
Aitäh Heikki! Õnnistusi sulle, su naisele ja kogu perele!
Aitäh ja õnnistusi TV7'le! Me vaatame seda kodus.
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa