Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani on Juuso Koponen. Tervetuloa. - Kiitos.
Olet syntynyt ja koulusi käynyt Tuusulassa.
Millaiseen perheeseen synnyit?
Meillä oli isän ja äidin lisäksi minä. Tulin ensimmäisenä lapsena ja sitten -
oli 2 nuorempaa veljeä ja nuorempi sisko. Olin vanhin. - Joo.
Perheessämme. - Siellä kävit koulusi.
Millainen kouluvaihe sinulla oli?
Puhutaan paljon koulukiusaamisesta. Oliko sinulla sellaista?
Ei ollut sellaista, ehkä pikemminkin päinvastoin.
Olin ehkä sellainen johtohahmo luokassa.
Jos joku kiusasi niin sanoin, että nyt ei kiusata.
Sellaista palautetta tuli joskus opetta- jiltakin ja kavereiden vanhemmilta.
Se oli hyvää aikaa. Jossain mielessä elämän parasta aikaa ala-astekin.
Sai olla kavereiden kanssa, oli kivaa, pelattiin jalkapalloa, pallohippaa.
Se oli hyvää aikaa. - Vaikuttikohan siihen positiivisesti myös se, -
että 6-vuotiaana sinulle tapahtui ensimmäinen kosketus -
taivaallisiin asioihin.
Saattoi hyvin vaikuttaa. Vanhemmat ovat uskovaisesta perheestä.
Ne asiat ovat aina olleet esillä.
Muistan olin 6, 7, 8-vuotias niin -
olimme vanhempien kanssa -
koko perheenä avioliittoleirillä. Siellä järjestettiin pyhäkoulu.
Vanhemmat olivat omissa menoissaan.
Lapset olivat pyhäkoulussa. Muistan sen, että -
pyhäkoulunopettaja kertoi siitä, että -
ainakin Luukkaan evankeliumissa on se kohta, -
kun Pyhä Henki laskeutui kyyhkysen tavoin Jeesuksen päälle.
Jumala sanoi, että tämä on rakas poikani, johon olen mielistynyt.
Pienenä koin omakseni sen Jumalan rakkauden ja sen raamatunpaikan.
Tietysti Jumalakin näkee meidät -
rakkaana nimenomaan Jeesuksen kautta ja Jeesuksessa.
En osannut siinä kohtaa pienenä poikana sen kummemmin järkeillä.
Koin vain sen, että sitten kun pyhäkoulunopettaja, täti sanoi, -
että jos joku haluaa antaa elämänsä Jeesukselle, -
niin voi jäädä pyhäkoulutunnin jälkeen tähän odottamaan, -
niin rukoillaan. Ajattelin, että minun pitäisi jäädä mutta en jäänyt.
Livistin ja ajattelin, että lähden kuitenkin pois. En jää tähän.
Pikkasen jäi kaivelemaan, että olisi hyvä olla -
Jumalan yhteydessä ja sovitettuna ja kokea se Jumalan rakkaus.
Niin samana kesänä ehkä oli vain muutama päivä.
Lähdettiin leiriltä pois ja olimme vanhempien kanssa mummolassa -
Heinävedellä isän kotipaikalla.
Otin puheeksi, että tämä jäi painamaan mieltä. Pitäisikö rukoilla?
Yläkerrassa, sängyllä ennen nukkumaanmenoa rukoiltiin -
ja annoin elämäni Jumalalle.
Tuli mieleen kysyä koulukiusaamisesta.
Tiesin, että olet ollut paremmin sillä sammuttavalla puolella.
Kun olit jo 6-vuotiaana saanut kosketuksen rakkauden voimaan.
Se näkyi myös koulussa. - On se mahdollista.
Puhtaita tilastoja ei tietenkään ole näyttää elämästä -
sillä tavalla mutta pyrkimys on ollut hyvyyteen.
Jumalan kutsumuksena nähdä, että voidaan tehdä hyvää maailmassa.
Monta kertaa on jäänyt tekemättäkin -
mutta että olisi rohkeutta puuttua asioihin, kun näkee vääryyttä.
Tänä päivänä lapsille opetetaan evoluutiota ja tällaista.
Heillä ei ole samaa aarretta, minkä sinä sait jo 6-vuotiaana.
Se myöskin näkyy. Kaikki väkivalta kouluissa ja -
vaikeuksia opettajille tuova käyttäytyminen on lisääntynyt.
Kyllä varmasti.
Koen omassakin elämässäni, että sitä mitä pieneen ihmiseen laitetaan -
niin sitähän sieltä tulee ulos. - Aivan.
Vanhemmiten voi vaikuttaa enemmän mutta se on tärkeätä -
mitä ihmiseen kylvetään. Pieneen varsinkin.
6 vuodesta kun hypätään 10 v. eteenpäin. Olet 16-vuotias.
Se oli ehkä aikuisuutta ajatellen hyvin keskeinen ajankohta.
Se oli -97, 16-vuotiaana, oli nuoruuden kapinavuosia.
Ei aina tiennyt mihin suuntaan ollaan menossa.
Oli tällainen kokemus. Eno tuli uskoon tai vähintäänkin uudistui.
Oli Amerikassa reissussa, tuli Suomeen ja meille kotiin ja rukoili -
vanhempien puolesta. Satuin olemaan kotona ja rukoili myös minun puolesta.
Silloinkin koin, että Jumala kosketti.
Vähän, että mihin suuntaan elämä on menossa.
Tämä eno oli lähdössä 2 viikon päästä Afrikkaan tapaamaan veljeään, -
toista enoa, joka oli siellä perheineen lähetystyössä Tansaniassa.
Eno ja vanhemmat näkivät, että minä olin -
tullut kosketetuksi. Eno pyysi minua mukaan -
Afrikan reissulle parin viikon varoitusajalla, nopealla aikataululla.
Vanhemmat lähettivät ja tehtiin hyvä reissu Afrikkaan.
Asuimme lähetyslentäjäperheessä -
Nairobissa matkalla Keniasta Tansaniaan mennen tullen.
Lensimme lähetyslentäjän lentokoneella.
Silloin sain tietää lähetyslentäjistä.
Se asia jäi silloin 16-vuotiaana itämään sydämeen.
Sinun yksi setä oli Leino Hassinen eikö niin?
Leino Hassinen on isoisä. - Niin isoisä kyllä. Hänhän on monelle katsojalle -
tuttu siitä, että hän on vaikuttanut Inkerin suomalaisten parissa.
Hän oli Inkerin kirkon 1. piispa Neuvostoliiton romahtamisen jälkeen.
Paljon vaikutti siellä. Nyt jo edesmennyt.
Tästä mistä äsken kerroit -
niin silloin syntyi kipinä lähetyslentäjätyöhön.
Kyllä, 16-vuotiaana. Siinä kylvettiin ja se ei jättänyt rauhaan.
Sen jälkeen kun tulit ylioppilaaksi -
niin alkoi aktivoitua se kipinä toimintaan.
Oikeastaan vielä lukion jälkeen oli armeija ja siinä vaiheessa -
piti miettiä mihin suuntaan elämää lähdetään viemään.
Pitäisi tehdä töitä, opiskella tai muuta vastaavaa.
Siinä kohtaa kutsu todella aktivoitui.
Kun alkaa lähetyslentäjäksi, siinä on kaksi asiaa.
On hengellinen sisältö ja sinä menit raamattukouluun.
Sitten sinun piti hankkia myös kaikki lupakirjat. Siinä on aika paljon.
Miten nämä lähtivät toimimaan?
Siinä on paljon tekemistä omalla kus- tannuksella ja pitää itse järjestellä.
On lentokoulutus, lähetyskoulutus -
ja vielä kannatuksen järjestäminen, -
että saa palkanmaksun ja ns. rukoustuen mukaan.
Amerikassa tein ammattilentäjän lupakirjat. Aloitin ensin Suomessa -
yksityislentäjän lupakirja, Amerikassa ammattilentäjän koulutus.
Tulin takaisin ja olin Vapaakirkon työntekijäkoulutuksessa Hangossa -
Suomen teologisessa opistossa. Sitä kautta järjestyi 6 tukiseurakuntaa -
ja lopulta 10, jotka tukivat työtä. Niissä vierailtiin.
Ne tulivat siinä kuntoon. Valmistautumisaika oli 4 vuotta.
Aivan. Sinun täytyi vielä Amerikan lupakirja eurooppalaistaa.
Siinä oli paljon työtä ja kustannuksia. - Se oli 5 v. jakso, kun olin -
Tansaniassa Afrikassa. Pisimmän aikaa Mongoliassa lähetystyössä.
Mission Aviation Fellowship:llä eli Lähetyslentäjillä.
Sieltä palatessa oli amerikkalaiset lupakirjat niin käänsin -
ne eurooppalaisiksi, että pystyn työllistymään Suomessa.
Nyt on Suomessa Helsinki koti- asemana. Teen työtä lentoyhtiöllä.
Olen toki mukana Lähetyslentäjillä Suomen päässä.
Vastaan rekrytoinnista ja vapaa- ehtoistyön koordinoinnista Suomessa.
Kerropa, mitä se käytännössä oli olla Afrikassa lähetyslentäjänä.
Varmaan monenlaisia yksityiskohtia. Oliko vaaratilanteita? Millaista se on?
Se on sellaista, että jotain älytöntä tapahtuu joka päivä.
On sillä tavalla mielenkiintoista elämää.
Kun vertaa nykyiseen työhön, niin sekin on hyvin mielenkiintoista mutta-
lähetyslentämisessä koko elämän kirjo tulee.
Siinä näkee ilot ja surut eri tavalla ja se on hyvin syvällistä.
Se, että saa auttaa, niin saa välittömän palautteen.
Lähetyslentäjät tukevat evankeliumin työtä ilmailun keinoin.
On paikkoja ja ihmisiä huonojen kulkuyhteyksien päässä.
Evankeliumi tai muu apu pitää tavoittaa näitä ihmisiä.
Lentokone saattaa olla paras keino tavoittaa.
Sairaslentoja on paljon, kuten ambu- lanssilentoja. Sellaista se työ oli.
Pienemmällä lentokoneella, 14-paikkainen lentokone -
Cessna Gran Caravan, millä lennettiin sekä Mongoliassa että Afrikassa.
Pyrittiin rakentamaan Jumalan valtakuntaa siellä niissä paikoissa.
Uskon, että tulee varmaan tilanteita, hätäkuljetuksia ja -
ambulanssi-tyyppisiä kuljetuksia. Sää onkin aika huono.
Millaisia riskejä olet joutunut ottamaan? Onko ollut vaaratilanteita?
Aina joutuu ottamaan riskin, kun lähtee lentämään.
Jos ei ota riskejä, niin jää kotiin. Meillä on hyvin ammattimaista -
sen lisäksi, että se on uskonhenkistä. Idea on se, että meidän manuaalit, -
minkä mukaan me lennämme, perustuu eurooppalaiseen -
järjestelmään vaikka tehdään työtä Afrikassa tai Mongoliassa.
Pyrimme takaamaan sama turvallisuuden taso -
mikä olisi Suomessa lentäessä.
Vaaratilanteita, ei mitään katastrofaalisia ole ollut.
Oli paljon sairaslentoja ja huonoja kelejä, hiekkamyrskyä, kovia tuulia -
ja jäätämistä. Etenkin Mongoliassa jäätäminen on ongelma, koska -
lennetään paineistamattomalla koneella, joka lentää usein 0-rajassa.
Vaihtelee plussan ja miinuksen puolella. Jos on ilmassa kosteutta, -
yleensä on aika kuivaa mutta kun sattuu kosteampi sää niin lennetään -
juuri siinä kohtaa missä jäätää kaikkein eniten.
Tämäntyyppisellä paineistamattomalla koneella ei voi mennä paljon -
ylöspäin missä jäätäminen loppuisi. Vuorien vuoksi ei voi mennä alaspäin.
Jäätäminen oli ongelma, mikä aiheutti eniten vaikeuksia päätöksen tekoon.
Siinäkin hyvin valmistautumalla pyritään päätöksenteolla estämään -
ettei jouduta hankalaan tilanteeseen.
Laitetaanko siipiin pakkasnestettä, niin kuin matkustajakoneilla?
Voidaan laittaa mutta se liittyy siihen...
Tällaisissa liikenneluokan koneissa -
se auttaa vaan muutaman minuutin lennon alkuvaiheessa.
Pieni paineistamaton kone saattaa mennä jäätävässä pinnassa pitkään -
koko reittilentovaiheen. Liikenne- luokan kone menee sään yläpuolella.
Jäänpoistoaineet eivät välttämättä auta.
Onko siellä lennonjohtokytkennät jossakin Mongoliassa?
Ovatko ne sellaiset, että lentämäsi kone saa sieltä jotain?
Siellä on lennonjohtojärjestelmä.
Sekin olisi oma mielenkiintoinen keskustelunsa, -
Mongolian koko ilmailujärjestelmä.
Neuvostoliitto tuki Mongoliaa. Siitä haluttiin tehdä esimerkkivaltio.
Paimentolaisvaiheesta suoraan väli- aikaisen kapitalistisen vaiheen ohi -
sosialistiseen täydelliseen vaiheeseen.
Neuvostoliitto tuki erikoisesti Mongolian ilmailua.
Niin kuin Neuvostoliitossakin lennettiin neuvostovalmisteisilla koneilla -
pitkiä matkoja. Pienemmillä vähän lyhyempiä.
Pikkukyliinkin lennettiin pienillä Antonov An 2-tasoisilla koneilla.
Ilmailulla on siellä pitkät perinteet.
Kun Neuvostoliitto hajosi, niin ilmailu suurin piirtein loppui Mongoliassa.
Lähetyslentäjätkin osaltaan halusivat ilmailukulttuuria Mongoliassa kehittää.
Iso maa, pitkät välimatkat niin ilmailulle on oma tärkeä paikkansa -
yhteiskunnassa. Siellä on lennon- johtojärjestelmä HF-radiolla, -
puhuttiin mongoliaksi. Olin 5 kk joka päivä kielikoulussa.
Opin puhumaan, jotta voin puhua radiossa. Sanoa vaikka mongoliaksi, -
että selvä lentoonlähtö. Siitä piti ilmailuviranomailta saada lupa, -
että saa lentää ilman tulkkia.
Aluksi lensin tulkin kanssa -
ja myöhemmin, kun opin tarpeeksi kieltä, itsekseen.
Yhdellä ohjaajalla lennetään lähetyslentäjän konetta.
Siellä ei englanti ole niin kuin yleensä.
Ei, he pystyivät takaamaan pääkaupunkiin Ulan Batoriin.
Sinne tulee kansainvälistä liikennettä. Maaseudun kentille lentäminen, -
Mongoliassa piti 80 prosenttisesti puhua mongoliaa radioon.
Entä turvallisuuteen vaikuttavat asiat kuten huolto?
Onko venäläisvalmisteissa koneissa huolto sellainen, että se toimii?
Meillä on amerikkalainen Cessna Grand Caravan, -
joka on asianmukainen ja on länsimaisen tason huolto.
Usein insinööritkin olivat amerikkalaisia, -
keitä meillä siellä oli.
Paikallisiakin koulutettiin.
Periaatteessa huollossa ei ollut ongelmaa -
mutta on oma lukunsa, mitä oli neuvostoaikaan.
Mitä neuvostovalmisteisilla koneilla tehdään. Siitä ei ole kokemusta.
Nyt kun olet tullut lähetyslentäjä- työstä, olet ollut -
kaupallisella liikennelentäjällä. Olet myöskin pari vuotta sitten -
pyörinyt Turkin ja Lähi-idän alueella muslimimaailmassa.
Syyriassa on ollut jo 6 vuotta sota. Millainen vaihe ja millä tavalla -
kaikki eroaa siitä, kun toimit esim. Euroopassa?
Iso ero on se, että kristillisillä järjestöillä, -
kun on töissä, niin se on oma toiminta kulttuurinsa.
Mitä meidän lähetyslentojärjestö on.
Istanbulissa asuin 15 kk, reilun vuoden, ja olin siellä -
täysin maallisella puolella ambulanssilentäjänä.
Oli mielenkiintoiset vaiheet. Lennettiin paljon. Irakissa käytiin useasti.
Kazakstanissa, Euroopassa, Mosko- vassa, Pariisissa, Pohjois-Afrikassa.
Itä-Turkissa, mitkä olivat levottomia alueita jo 2014-2015.
Mielenkiintoinen vaihe ja se mikä jäi päällimmäiseksi, -
koska lentäminen oli niin mielenkiintoista, hyvät markkinat ja -
strategisesti hyvä paikka tehdä ambulanssilentotoimintaa.
Tietysti siksi, koska alueella on paljon kriisejä.
Joka tapauksessa siitäkin pienestä ambulanssilento firmasta -
olisi saanut kehitettyä todella hyvän ambulanssilentoyhtiön.
Jotenkin johtaminen ja varmasti islamilainen maailma vaikuttaa.
Koin sen vaikeaksi, ettei sanaan voinut luottaa.
Monesti törmäsi siihen toiminta- kulttuuriin organisaation sisällä.
Ei oikein tiennyt mitä tapahtuu. Esimiesten sanaan ei voinut luottaa.
Huoltotoiminnassa sama. Oli pikkasen erikoisia ratkaisuja monesti.
Ilmailussa pitää mennä aika lailla -
"by the book", mitä manuaalit sanovat.
Sen tyyppistä toimintakulttuuria ei ollut Istanbulissa.
Tullaanko sellaiseen kysymykseen, kun Jeesus sanoo: -
"Minä olen tie, totuus ja elämä."
Siinä uskossa se sama ei toimikaan.
Varmasti se on jotain sellaista.
Jeesus on tie, totuus ja elämä ja ajattelen, että se on varma.
Siellä kun keskusteli työkavereiden kanssakin, jotka olivat muslimeja, -
kuka maallistuneempia, kuka enemmän siihen asiaan vihkiytynyt.
Ne olivat mielenkiintoisia keskusteluja. He tietävät paljon samoista, -
sanotaan patriarkoista tai muista Raamatun henkilöistä.
Ne keskustelut jäivät aina epämääräiselle tasolle, että -
mitä tässä oikeastaan haluaa sanoa ja kuka ja mikä on se viesti.
Meidän Raamattuun pohjautuva kristillinen usko on hyvin selkeä -
ja johdonmukainen varsinkin kun Raamattua tutkii.
Sen perusteella kun on ajatuksia Raamatusta mutta ei katso sinne, -
silloin voi olla hyvinkin pessimistisiä, negatiivisia tai -
epämääräisiä käsityksiä Raamatusta.
Jos ottaa Raamatun alusta loppuun kokonaisuutena niin -
se on johdonmukainen ja tulkitsee oikein todellisuuden kanssa -
mitä voidaan elämässä nähdä. Mie- lestäni se on hyvin vakuuttava kirja.
Kun olet ilmasta katsonut tätä maailmaa Afrikassa, Aasiassa, -
Mongoliassa ja Yhdysvalloissa. Nyt Euroopassa myös.
Oletan, että kun lentäjä lentää, siinä on kuitenkin aikoja, -
jossa tavallaan ollaan ja ajatellaan.
Millaisia ajatuksia tulee, kun sinä katsot sieltä maapalloa -
ja tiedät jo millaisia ihmisiä siellä eri puolilla on.
Ajattelet tätä niin kuin uskon silmin.
Kyllä siinä on aikaa miettiä.
Lennolla on yleensä 2 kriittistä vaihetta.
Lentoon lähtö ja laskeutuminen. Välissä on leppoisampaa.
Yksi on se, että ei ikinä varmasti tiedä, -
kun on ilmassa on tilanne päällä, että mihin päätyy.
Vaaditaan tiettyä luottamusta ja uskoa, -
että päästään jonnekin turvallisesti. Se on jotenkin kuvaavaa.
Voi ajatella elämän metaforana myöskin.
Sitten tietysti on kauniit maisemat. Kun kysytään, mikä on lentäjän -
työssä parasta niin se on kauniit maisemat. Sieltä saa luomakunnan -
kauneutta ihastella ihan lintuperspektiivistä.
Se varmasti ja -
sitten ehkä myös se, että laittaa asiat perspektiiviin.
Jos vaikka minulla on ehkä isojakin ongelmia -
tai pienempiä, niin yksi pieni ihminen sieltä kaukaa tuskin näkyy, kun -
ajatellaan koko valtavaa maailman- kaikkeutta, minkä Jumala on luonut.
Sanotaan, että jos nälänhätä olisi jollakin isolla alueella.
Neuvostoliitto on iso alue, jolla on tiettyjä ongelmia -
niin ne ovat oikeasti isoja ongelmia.
Jos ne ovat niin isoja ongelmia, että voi ajatella ongelman olevan niin iso, -
että sen pystyy paikallistamaan ilmassa, on se oikeasti iso ongelma.
Siinä varmaan näkee senkin, kuinka pieni maa Suomi on.
Kyllä. - Se ei ole paljon mitään. Kuitenkin, kun olemme maan tasolla -
niin tuntuu, että meitä on aika paljon.
Kyllä ja paljon metsää, kun katsoo ylhäältä. - Aivan.
Minkälaisia unelmia sinulla on, kun olet vielä nuori mies.
Olet tehnyt ja teet edelleen lähetyslentäjä tehtävää.
Rekrytoit nuoria, valmennat ja kerrot mitä se on.
Niin ikää tulee ja ei niin nuori tunne olekaan mutta -
tietysti olen hyvin kiitollinen, että saan olla Suomessa -
tehdä töitä ja nähdä suomalaista yhteiskuntaa, -
kun on ollut vuosia ulkomailla. Jotenkin sitä arvostaa hyvin paljon.
Suomen kansa on hieno kansa ja on etuoikeus kuulua siihen.
Meillä on tietty tehtävä täällä Pohjolan metsissä.
Se on tärkeä tehtävä niin kuin jokaisella muullakin kansalla.
Nyt olen Suomessa ja en ole naimisissa.
Olisi hienoa, jos joskus olisi perhe mutta se on Jumalan kädessä.
Ajattelen, että sekin päivä koittaa, -
että saa uudestaan lähteä lähetyslentämään.
Tällä hetkellä unelmat, tekeminen liittyy tähän rekrytointiin -
ja lähetyslentäjien toiminnan kehittämiseen Suomessa.
Meillä on mm. lentokonenäyttely, joka kiertää eri ostoskeskuksissa.
Viime kesänä oli Lahden Karismassa, nyt Kaaressa Kannelmäessä.
Sen kautta promotoidaan lähetyslentämistä -
ja tietysti meidän kristillistä uskoa.
Sitten tietysti hoitaa liikennelentäjän työ hyvin.
Sain viime keväänä ylennyksen kapteeniksi.
Se on hieno tehdä sitä työtä yhdessä hienojen kollegojen kanssa.
Löytyykö nuoria, jotka ovat kiinnos- tuneet lähtemään lähetyslentotyöhön.
Kyllä on ja tällä hetkellä, -
jos ajatellaan pelkästään lentäjän työtä, niin on työntekijämarkkinat.
Lentäjillä on kova tarve sekä Suomessa että maailmanlaajuisesti.
Kova tarve on lähetyslentäjille ja tar- vitaan lentäjien lisäksi insinöörejä, -
mekaanikkoja, talousalan osaajia.
Hallinto- ja johtotehtäviin tarvitaan ihmisiä.
Haasteet ovat isot mutta esim. viime, vai oliko tänä vuonna, -
olin lähetyslentäjien kansainvälisessä rekrytointiseminaarissa -
Etelä-Englannissa Ashfordissa. Muistaakseni tämän vuoden lukuja -
niin 35 oli tavoite maailman- laajuisesti ja 39 rekrytoitiin -
tai rekrytoidaan tänä vuonna. Näyttää aika hyvältä.
Haasteet ovat isot mutta näyttää siltä, että haasteet täytetään.
Nyt on vajaa minuutti aikaa niin -
jos katsojille sanot, mitä Henki sanottavaksi antaa. Ole hyvä.
Tervehdy Suomen kansalle ja paljon siunausta.
Muistakaa aina uskoa unelmiinne ja siihen, että paras on vielä edessä.
Kannattaa uskoa parempaan huomiseen.
Kiitos Juuso, että tulit tänne kertomaan.
Tämä on alue, josta ainakin näissä minun ohjelmissa -
ei ole vielä koskaan kukaan tullut kertomaan.
Tulee perustietokin, mitä se on.
Se on osa evankeliumin lähettämistä ympäri maailmaa.
Kiitos, siunausta ja turvallista matkaa. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soitaa numeroon 0600-10177
tai lahjoittaa ruudussa näkyvällä pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola