Tervetuloa Isännän Pöydässä ohjelmaan.
Olen Martti Ojares ja vieraanani on Jouni Sinisalo. Tervetuloa.
Kiitos. - Olet nyt pappina Pohjanmaalla Vöyrillä -
mutta olet kuitenkin stadin poikia.
Kerrotko missä synnyit ja missä kävit koulusi?
Minun lapsuus on vietetty Pohjois- Helsingissä Malmin alueella.
Oli näitä Helsingin Maalaiskunnan liitosalueita.
Sielunmaisema on perhos- niityt ja kaikenlainen luonto.
Koulut kävin Malmilla kansakoulun ja oppikoulun Helsingin keskustassa.
Helsingin Reaalilyseossa.
Sitten opiskelin yliopistossa reilu 3 1/2 v.
Sitten lähdin Pohjanmaalle ensimmäisen työpaikan perään.
Siitä se on alkanut. - Joo, millainen koti sinulla oli? Oliko sisaruksia?
Isä on toiminut tullilaitoksen palveluksessa -
ja äiti konttoritehtävissä. Sisaruksia on 3 kappaletta.
Hyvin normaali suomalainen, voisiko sanoa työläisperhekin tietyllä tavalla.
Joo, kyllä mutta koulunkäynti sujui täällä Helsingissä
ja tulit ylioppilaaksi Reaalilyseosta.
Sitten oli aika, kun piti valita mitä teet sen jälkeen.
Millaisia vaihtoehtoja oli -
vai oliko selvä, että valitset teologisen tiedekunnan?
Olin tullut -73 loppuvuodesta uskoon.
Olin mukana Malmin seurakuntanuorissa -
siitä vuodesta eteenpäin.
Ennen jo ylioppilas- kirjoituksia olin kokenut -
Jumalan selkeän kutsun hengelliseen työhön.
Minulla ei ollut oikeastaan muita vaihtoehtoja -
kuin hakea teologiseen tiedekuntaan opiskelemaan.
Mikä oli prosessi, jossa valitsit Jee- suksen? Rippikoulu vai sen jälkeen?
Pitempi vastaus on se, että -
monia lapsuuden vaikutteita oli tietysti taustalla.
Varsinainen uskoontulo liittyi siihen, -
että olin käynyt rippikoulun. Rippikoulun aikana päättänyt, -
että nyt luen Uuden Testamentin ihan kannesta kanteen ja otan itse selvää, -
että mistä tässä asiassa on kysymys. Kristinuskossa, elämäntotuudessa.
Se päätös on osoittautunut elämää mullistavaksi.
Se johti elävän Jumalan yhteyteen ja Jeesuksen tuntemiseen.
Kääntymys oli tietyllä tavalla radikaali.
Niin kuin olisi sytyttänyt pimeässä huoneessa halogeenilampun. - Aivan.
Se oli Jeesus-keskeisyyttä alusta pitäen.
Jäin miettimään sitä, että kuitenkaan sinun ikätovereissasi ei ollut kovin -
tavanomaista, että tullaan uskoon ja halutaan lukea Uusi Testamentti.
Oliko isovanhemmissasi tai siellä ihmi- siä, jotka rukoilivat sinun puolestasi?
On. Isän äiti on ollut rukoilija ja opettanut pienestä pojasta saakka -
kuuntelemaan Raamatun kertomuksia.
Toisaalta on ollut suuri rikkaus, että minulla ei ole missään vaiheessa -
ollut minkäänlaisia ennakkoluuloja Raamattua kohtaan. - Joo.
Se on kirja, jota luetaan, käytetään ja otetaan oppia. - Aivan.
Sen olen kokenut ainoastaan positiivisena asiana elämässä.
Kun rippikoulun jälkeen luit Uuden Testamentin ja tulit uskoon.
Millä tavalla sinun ikäluokkasi? Tuliko siinä minkäänlaisia -
havaintoja miten he suhtautuvat?
Kyllä, Ressun yhdeltä välitunnilta muistan veikeän tilanteen.
Olimme menossa välitunnilta sisälle pääovesta.
Luokkakaveri sanoi minulle "Jouni, sun selässä on tosi iso räkäklimppi".
Ok. - Joku oli siihen merkannut, että ei tätä sinun uskoa... mutta -
tein sen alusta pitäen selväksi. Minä meinaan tätä uskontietä vaeltaa.
Riippumatta mitä kaverit ja ympäristö sanovat.
Minulla on matkassa tällainen pieni symboli. Jeesus Kristus on Herra.
Minulla oli isältä saatu vihreä tullin vanha takki. - Joo.
Tämän merkin ompelin tähän näin ja kuljin se päällä päivästä päivään.
Tein selväksi, että olen Jeesuksen seuraaja.
Armeijaan mennessä sielläkin. Ensimmäinen ruokailu kun oli niin -
muut hyökkäsivät ruoan kimppuun. Minä hiljennyin ruokarukoukseen.
Sain sielläkin pitää iltahartauksia. - Aivan.
Siinä tavallaan oma usko vahvistui kun ui vastavirtaan.
Eräällä tavalla toteutit sen, että kun te tunnustatte Hänet ihmisten edessä.
Kyllä. - Hänkin tunnustaa sitten ja se toimi.
Kyllä, se on toiminut. Koskaan ei pitäisi lähteä sille linjalle, -
että alkaa peittämään omaa väriään. - Aivan.
Olemaan hiljaa. On uskallettava seisoa vakaumuksensa takana.
Kun menit uskossa opiskelemaan teologiseen.
Miten koit sen 5 vuotta vai mitä se mahtoi kestää?
Sen ajan, muuttiko se uskoasi ja jos niin mihin suuntaan?
Ehkä olin jo tietyllä tavalla niin fundamentalisti siinä vaiheessa.
Olin lukenut Raamatun aika moneen kertaan kokonaan läpi.
Minulla oli vahva usko, että tämä tieteellinen Raamatun selitys.
Hakeuduin lukemaan Uuden Testamentin eksegetiikkaa.
Jollain tavalla se ei vakuuttanut minua.
Minulle ei tullut sellaisia ristiriitoja, -
että ne olisivat synnyttäneet suuria epäilyksiä. - Joo.
Olin kuitenkin kokenut, että Raamatun Sana toimii. - Aivan.
Sen varaan voi rakentaa elämäänsä.
Mitä sitten jotkut suuret maailman eksegeetit siitä ajattelevat.
Se ei ole kyllä viimeinen sana. - Aivan. Kuitenkin, kun sinulla oli vahva usko.
Olit lukenut Raamattua ja olit syvästi... -
niin tuliko siellä uskoasi lisäävää -
vai enemmän tiedollista laajentumista ja syventämistä, -
kreikan opiskelua ja muuta tällaista?
Sanotaan näin, että kyllä tiedollisesti laajeni näköpiiri huomattavasti -
mutta suurimpana rikkautena olen työssäni kokenut sen, -
että pystyy lukemaan Uutta Testamenttia kreikaksi. - Joo.
Jumalan Sana alkukielellä. Ainoa mikä harmittaa on etten laajentanut -
opiskeluvaiheessa osaamista heprean suuntaan.
Vanha Testamentti on jäänyt kielen osalta syrjään.
Mikä oli ensimmäinen työpaikkasi?
Se oli tavallinen virallisen apulaisen paikka Vaasan lähellä.
Sieltä lähti työura käyntiin. - Minä vuonna se oli?
-81. Samana vuonna kun valmistuin painuin Pohjanmaalle ja aloitin siellä.
Siitä on nyt sitten 36 vuotta. - On siitä jo.
Sinä aikana on Suomi ja kristillinen kirkkokin muuttunut -
ja monenlaisia arvo- muutoksia on tapahtunut.
Miten lähtisit käsittelemään tätä 36 vuoden periodia -
yleisellä, henkilökohtaisella ja seurakunnan tasolla?
Jollakin tavalla... sanotaan kun olin kovin sellainen -
Raamattuun kiinnittynyt ja -
aika nopeasti olin sellainen viidesläinen herätyskristitty.
Minun oma asenne kirkkoon oli jo silloin -
-70-luvun puolivälissä aika kriittinen.
Näin jo siinä vaiheessa paljon sellaista, mikä pitäisi olla toisin.
Siinä oli sellaista nuoren ihmisenkin intoa ja mustavalkoisuutta.
Henkilökohtaisella tasolla sitten taustattaa kysymystä enemmän -
niin joskus 40-vuotiaana tai alle 40-vuotiaana aloin tajuamaan sen, -
että kirkon kritisoiminen ei vie pitkälle.
Tajusin, että on parempi katsoa peiliin.
Mikä on oma hengellinen tilanteeni jatkuvasti.
Kirkkoa en voi muuttaa mutta olen ennen kaikkea vastuullinen siitä, -
että oma hengellinen tilanteeni on mahdollisimman palava, palvelualtis -
ja Raamattuun pitäytyvä.
Olen enemmän joutunut tekemään parannusta -
omassa ja hengellisessä elämässäni -
kuin ottamaan kantaa siihen, että mihin kirkkoa olisi voitu viedä.
En ole ollut sellaisella paikalla, että olisi ollut vaikutusmahdollisuuksia.
Muutama kirjoitus "Kotimaa"-lehdessä, -
josta olen saanut kriittistä palautetta, että ne ovat olleet liian jyrkkiä.
Ennen kaikkea taju siitä, että minun vastaus -
Jeesuksen suureen kysymykseen: "Rakastatko sinä minua."
Sen täytyy olla päivästä ja vuodesta toiseen ihan oikea.
Henkilökohtaisen suhteen hoitaminen Jeesukseen.
Raamattu, rukous kaikki peruspilarit, ehtoollisella käyminen, -
yhtenä Jumalanpalvelus. Sieltä se on rakentunut.
Jos laajemmin kommentoin kysymystäsi niin -
tietysti koko kirkon suuri kehitys ja liberalisoituminen entisestään -
-70-luvun tilanteesta.
Sen jälkeen meillä on tullut jotenkin toisenlainen -
hengellinen kulttuuri luterilaiseen kirkkoon.
Harvoin enää kuulee sellaista terävää julistusta -
Jeesuksen rististä, verestä, nimestä, sielun pelastuksesta.
Se on ehkä eettisiä oppeja.
Rakastetaan ja hyväksytään toisemme.
Näen ohentumisen kirkon julistuksessa.
Onko niin, että -
jollain tavalla tämä yleinen virta mihin viittasit luterilaisessa kirkossa -
jollain tavalla on esteenä sille mitä äsken sanoit, mitä haluat julistaa?
Näetkö, että ainakin jossakin päin? Pohjanmaalla voi olla tänä päivänä -
helpompaa kuin pääkaupunkiseudulla.
Kyllä siinä väistämättä joutuu ristiriitoihinkin.
Sanotaan, että jos on hyvin herätyskristillinen näkemys ja -
peruslinjaukset niin pyrkiä sitten elämään sovinnossa -
kirkon yleisen ja virallisen linjan kanssa.
Sanotaan näin, että saarnastuolista tekstit antavat -
joka sunnuntaille oman pääsanoman.
Siellä ei tarvitse repostella kirkon virheitä eikä muita -
vaan pyrkii julistamaan sellaista mikä rakentaa kuulijoita.
Kuulijat ovat aktiiviseurakuntalaisia, -
jotka tarvitsevat elämän leipää joka sunnuntai.
Hautajaiset tarjoavat mahdollisuuksia ihan evankeliointiin, -
koska niihin tulee aina näitä ei uskovia ihmisiä kuuntelemaan.
Niitä olen pitänyt parhaimpina evankeliointitilaisuuksina.
Ihmiset tulevat automaattisesti ja on tilaisuus aina julistaa, -
että iankaikkisuuden ja kuoleman äärellä on muistettava tie.
Jeesus vie perille. - Se on visuaalisesti hyvä.
Nähdään, että ihminen eli ja nyt hän on arkussa niin jotakin -
muutosta on konkreettisesti tapahtunut.
Missä tämä minulle rakas ihminen on?
Uskon, että se on todellakin hyvä paikka evankelioida.
Kyllä, olen sen aina kokenut.
Siellä jos missä pitää puhua oikeista ja aidoista asioista.
Siellä ei voi puhua pinnallisia juttuja.
Sanotaan esim. hautajaispuheet pyrin rakentamaan ihan henkilökohtaisesti.
Niissä on kosketuskohta vainajan elämään mutta -
myös selkeä kristillinen sanoma, siitä missä meidän toivo on.
Se on kuitenkin ilosanoma, hyvä uutinen ihmisille, jotka eivät tiedä, -
että on vaihtoehto, jossa ei tarvitse pelätä kuolemaa.
Toki. Jos ajattelee, sitä että...
Monta kertaa käytän kertomusta ristin ryöväristä esimerkkinä,-
mitenkä ihminen, joka on täydellisesti tuhonnut oman elämänsä, -
on täynnä pimeyttä sisäisesti ja elämä mennyt väärälle mallille, -
odottaa kuolemaa, sitä että joutuu kadotukseen.
Yhtäkkiä saakin lupauksen: "Sinä olet kanssani paratiisissa tänä päivänä."
Onko sinulla esimerkkiä hautajaistilaisuuksista, -
josta olet jälkeenpäin kuullut, että ihminen otti Jeesuksen elämäänsä?
Tällaisia todistuksia ei ole suoraan näistä hautajaistilanteista -
mutta toki on ollut entisiä rippikoululaisia, -
jotka ovat saattaneet tulla kertomaan, että -
20 vuoden päästä rippikoulusta löysivät tien Jeesuksen luokse.
Sellaisia iloisia uutisia on ollut.
Toisaalta taas, jos julistaa syntien anteeksiantamusta -
Jeesuksen veren kautta niin siinä on jätettävä -
se hedelmä ja sato Jumalan käsiin. Se voi olla sen kertainen tilanne.
Siinä on ollut tarkoitus, että sille ihmiselle puhuu, -
että tämä mahdollisuus on olemassa. Siitä voi herätä jotakin.
Rippikoulussa kuitenkin käy tänäkin vuonna ja yleensä viime aikoina -
ehkä 80 % kaikista ikäluokista.
Se on suuri mahdollisuus aloittaa, jos ei sitä ennen ole kuullut Jeesuksesta.
Onko mielestäsi rippikoulua ja jatko- osuuden mahdollisuutta käytetty -
riittävästi hyödyksi? - No, jos kysyt tällaisen asian joltakin -
viidesläiseltä kristityltä, niin vastaus ei voi olla paljon muuta kuin -
että tilaisuuksia olisi voinut paremminkin hyödyntää. - Joo.
Itse kaipaa, toivoo ja rukoilee, että saataisiin oikein todellinen -
kansan herätys luterilaisen kirkon piirissä, joka veisi ihmiset -
Jeesuksen tuntemiseen, Raamatun lukemiseen omissa kodeissaan.
Hengellisiin tilaisuuksiin osallistumi- seen, evankeliointi- ja lähetystyöhön.
Onhan tilanne meidän koti-Suomessa tällä hetkellä se, että -
jos ei Jumalan lähettämää väkevää herätystä tule -
niin kyllä tällainen, synnin vuoksi, -
tulee tuomaan yllemme semmoisen tulevaisuuden, -
että Irma-myrskykin jää tietyllä tavalla toiseksi.
Siinä mielessä on huoli kyllä nuoremmista sukupolvista.
Millaisen yhteiskunnan jätämme heille, kun on luovuttu Jumalan Sanasta?
Eikä sillä ole enää merkitystä.
Minulla oli 1/2 v. työjakso Helsingissä muutama vuosi sitten.
Silloin varsinkin tästä suur-Helsingin alueesta sai sellaisen tuntuman, -
että täällä todellakin ihmiset ovat ihan hakusessa, että mikä on totuus.
Totuuksia tuntuu olevan 1000 kpl.
Valitse sieltä itse omalta pöydältäsi, mihin haluat uskoa.
Papit yhä enemmän ainakin pääkaupunkiseudulla ovat naisia.
Sitten tämä kysymys, -
josta on myös taisteltu siitä, että voiko nainen olla pappina ja julistaa.
Se on yksi sellainen asia ja on myöskin -
samaa sukupuolta olevien vihkimiset ja siihen liittyvät hyväksymisasiat.
Ne ovat pääkaupunkiseudulla edenneet pitkälle. Miten kommentoit -
näitä asioita, sitä virtaa, jonka konkreettisesti näet silmien edessä?
Kyllä itse näen, että viime kädessä näissäkin kahdessa kysymyksessä -
on ihan Raamattu-kysymys ytimessä.
Mitenkä tulkitaan, luetaan Raamattua, pyhiä tekstejä?
Sanotaan, että Raamatussa on ihan selkeitä kohtia, -
mitkä liittyvät naispappeuteen. Ne ovat ymmärtääkseni, -
oman lukemisen perusteella, aika yksitulkintaisia.
Ei anna mitään uusia ja eri mahdollisuuksia nykypäivänä.
Sama koskee sitten näitä homoseksuaalia tekoja.
Sekä Vanhan- että Uuden Testamentin puolella -
viesti on hyvinkin negatiivinen. Siltä pohjalta ymmärtäisin, -
että jos näistä kysymyksistä on tarkoi- tus vielä keskustella jollakin tasolla -
niin pitäisi kaivaa Raamattu esille ja katsoa mitä siellä todella lukee.
Nämä, jotka puolustavat näitä tällaisia, -
minun ja klassisen kristinuskon näkökulmasta liberaaleja vaihtoehtoja.
Hyvin harvoin näkee niitten kommentoivan näitä tekstejä, -
jotka suhtautuvat negatiivisesti homoseksuaalisiin tekoihin. - Aivan.
Aina on korostettava sitä, että on kyse teoista, ei ihmisestä tarvitse sanoa.
Tämä on kestämätön kriteeri ja argumentti sanottaessa, että -
tunnen monta homoseksuaali ihmistä, jotka ovat hienoja ihmisiä.
Eihän sillä perusteella voida itse homoseksualismia -
hyväksyä tai homoseksuaalisia tekoja. - Ne ovat Jumalan Sanan vastaisia.
Vanhassa Testamentissa on yksi keskeinen sana, -
että mies älköön maatko miehen kanssa -
niin kuin naisen kanssa maataan. Se on kauhistus Jumalalle.
Koko Roomalaiskirjeen 1. luvun loppu, -
missä Paavali kommentoi homoseksualismia, -
ei se anna mahdollisuuksia kirkolle ruveta siunaamaan tällaisia tekoja.
En usko, että Jumala yhtyy sellaisiin. - Aivan.
Yksi asia, jonka olen pannut merkille luterilaisessa kirkossa.
Evankeliointi ei ole työmuoto, joka olisi vahvasti esillä.
Miten kommentoit tätä?
Voisi olla huomattavasti voimakkaamminkin esillä.
Tässä meillä on kirkon vanha virkahierarkia -
ja monisatavuotiset perinteet.
Ihan katolisen kirkon ajoilta, jolloin ei ole oikeastaan avattu -
erityisiä evankelistan virkoja seurakunnissa.
Ehkä evankeliointi on jäänyt liikaakin herätysliikkeitten kontolle.
Tekeehän Kansan Raamattuseura ja Kansanlähetys molemmat todella -
hienoa työtä seurakuntien kanssa.
Tuovat evankelioivan työpanoksen paikallisseurakuntiin.
Eihän se vapauta paikallisseurakuntia vastuusta ja velvollisuudesta -
olla ulospäin suuntautuvan työn kanssa tekemisissä.
Sille on huutava pula kirkossa. - Se on Jeesuksen antama käsky.
On ehdottomasti. - Se oli vielä niitä jäähyväiskäskyjä.
Sen hän sanoi varmasti aika vahvasti.
Joo. On ehkä sanottava, että parhain mahdollisuus olisi jollain tavalla -
terävöittää evankelioivaa otetta nimenomaan rippikoulujen suhteen.
Joo. - Missä nuoria käy edelleenkin yli 80 % vuosiluokastaan.
On mahdollisuuksia evankelioida.
Monissa rippikouluissa niin tehdäänkin ja tuodaan esille -
sanomaa, että Jeesusta tarvitaan ihmisen pelastumiseen.
Se on yleensä nuorille hyvin vaikeaa aikaa 15-20.
Olisi varmaan hyvä, jos rippikoulun jälkeen olisi ohjattu -
jatkopolku, jota kautta usko voisi vahvistua. - Kyllä.
Kyllä kirkon työssä on paljon sellaista mitä voitaisiin -
tehdä paremmin ja tehokkaammin.
Siinäkin voi sanoa vain, että olisi omalla paikallaan.
Rukoileva, valvova, Raamattua julistava kristitty ja työntekijä.
Siinä on ehkä vielä suurempi hätä kuin mistään muusta.
Tiedän, että ainakin sinun seura- kunnassa on ainakin asenteellisesti -
oikea ote siihen, että on vapaitten suuntienkin edustajia.
Ettei väliseinää haluta korostaa vaan että teillä olisi myös yhteisiä asioita.
Luulen, että se monessa muussa- kin seurakunnassa vähitellen syntyy.
Taju siitä, että kun rivit harvenee, on voimat yhdistettävä. - Joo.
Kyllä on yhteisiä tilaisuuksia vapaaseurakuntien kanssa.
Saa nähdä mihin tuleva kehitys tulee johtamaan.
Diakoniatyöhän on yksi muoto, jossa on varmasti yhteistyötä. - On joo.
Kyllä mutta nyt on viimeinen 2 minuuttia lähtenyt käyntiin.
Jouni pyytäisin, että sanoisit mitä haluat sanoa -
katsojillemme nyt suoraan. Ole hyvä.
Ehkä viestini tällaisessa haastattelu- tilanteessa on lähinnä -
se sanoma, mitä julistan muutenkin sunnuntaista toiseen.
Oma löytöni vuosikymmenien takaa.
Jeesuksen seurassa on ollut hyvä vaeltaa -
tämän elämän matka tähän saakka.
Haastattelussa ei tullut esille, että oli kovat sairausvuodet 5 v. sitten.
Silloin huomasin, että se rauha minkä löysin uskoontulon yhteydessä -
-70-luvun alussa ei heilahtanut siitä mihinkään.
Jeesus on sama eilen, tänään ja iankaikkisesti.
Kantaa kaikenlaisissa elämän vesissä ja syvyyksissä.
Minulle sellainen läheinen hengellinen laulu on tämä, että -
"niin alhaalla ei kukaan kulje ettei siellä Jeesus ois".
Sitä sanomaa on ollut hyvä julistaa jokaiselle kuulijalle -
tilanteissa, missä olen saanut puhua ja myös tässä Isännän pöydässä.
Jeesuksessa meillä on yhteinen risti ja nimi, -
oltiin sitten vapaakirkollisia tai mitä Suomen Siionissa.
Samaan taivaaseen ollaan menossa missä Jeesus on Herra ja kuningas.
Jos Jouni... jotenkin tulee mieleen, kun sinua kuuntelen, -
että olisipa sinun kaltaisiasi sananjulistajia kirkko täynnä, -
niin uskon, että tavoitteet mitä sinunkin mielessä on ollut -
saattaisi hyvinkin toteutua.
Sellainen rakkauden sanoma saisi mennä yhdessä totuuden kanssa.
Sillä tavalla tiedettäisiin, että olemme samaan taivaaseen kaikki menossa.
Kiitos sinulle ja ole palava jatkossakin Pohjanmaalla, kun Sanaa julistat.
Kiitos rohkaisusta. Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10177 -
tai voit lahjoittaa ruudussa näkyvällä pankkitilille -
käyttäen viitenumeroa 8617.
Kiitos tuestasi.
Tekstitys: Mauri Porkola