Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Tällä kertaa vieraallani on kerrottavana sellaista, -
jota aika harvoin minunkin ohjelmissa on ollut.
Hän on päässyt vierailemaan pikakäynnillä taivaaseen.
Tervetuloa Kari Pöllänen. - Kiitoksia.
Ennen kuin menemme tähän niin käydään läpi sinun elämääsi.
Millaiseen kotiin olet syntynyt ja millainen alkutaipaleesi on ollut?
4-henkiseen lapsiperheeseen. Isä, äiti ja 4 lasta.
Myöhemmin, kun olin noin 14-vuotias.
Isä ja äiti erosivat. Isä meni uusiin naimisiin -
ja siihen tilanteeseen syntyi 2 lasta lisää.
Sellainen kokoonpano meitä oli. - Aika paljon, 6 lasta.
Kyllä. - Oliko isällä ja äidillä sellaiset työpaikat, -
että kodissa oli leipää aina riittävästi?
Leipää riitti kyllä, työtä oli.
Mutta mitään erityistä uskonelämää ei ollut.
Ei, ei näkyvää ainakaan.
Yleensä jos se näkyy niin lapsetkin huomaavat sen. - Kyllä.
Tätä ei näkynyt perheessä. - Joo.
Lähdit sitten kun aika koitti työelämään. Mihin lähdit?
Olihan jotain lyhytaikaisia töitä ja muuta mutta -
sattumoisin kulkeuduin Korkeavuorenkatua ylös.
Meninpä siellä työtä kysymään. Se oli silloinen puhelinyhdistys -
ja siellä vaan todettiin, että kyllä töihin voit päästä -
mutta se on 3 vuoden iltakoulu sitten, -
joka pidettiin tässä Vallilan ammattikoulussa.
Sen kävin ja talo koulutti sitten vuoden sen päälle.
Kaikenkarvaisia kursseja lisää.
Siinä se meni elämä työtä tehdessä ja opiskellessa.
Olit sitten aika lailla johtotehtävissä eli toisin sanoen -
puhelinjohtojen asentamista. - Näinhän se on.
Joo, kerroit, että tunnet myös tämän talon missä me istumme.
Erittäin hyvin. Monet talon firmat ovat olleet asiakkaina, -
joille olin aikoinaan rakentanut keskukset. - Joo.
Se oli varsinainen työpaikkasi mutta siihen tuli äkkipysäytys.
Kyllä, -94 tuli tosi äkillinen pysähdys.
Olin joitakin viikkoja aiemmin käynyt lääkärissä tutkituttamassa itseäni, -
kun pistävä kipu oli selässä.
Tutkimuksessa todettiin, ettei se ainakaan sydänperäinen ole.
Sitten tammikuun 27. päivä -
klo 12.00 päätin, että -
no tämä alue on Malmia.
Rakensin heille keskusta ja ajattelin, -
että se on kupin aika ja käynpä kahvilla.
Autosta hyppään ulos, valtava kipu selässä.
On niin kuin puukolla pistettäisiin selkään.
Tein tilauksen vielä ja sitten muistan lääkärin ohjeita, joka minua neuvoi, -
että jos tällaisia tulee, hänen arvionsa mukaan sen piti olla vatsavaivaa -
tai lukkiutuvat rintalihakset.
Jumppaa vaan sanoi lääkäri.
Menin vessaan ja olin kuin tuulimylly siellä.
Totean, että alkaa sumenemaan ja voimat häviävät.
Tulen takaisin pöytään. Siinä istuikin nuori mies kuppinsa ääressä.
Minä nykäisen hihasta kiinni ja sanon sille miehelle, -
että tämän täytyy olla sydänperäistä mikä minulla on, -
että ole hyvä ja soita ambulanssi.
Hän teki ja jotkut muutkin asiakkaat näkivät.
Siellä joku meni tiskille ja pyysi sitten, että sydänambulanssi paikalle.
Niinpä sieltä tulikin kaksi ambulanssia ja kaksi lääkäriä.
He alkavat yhteistyössä tekemään sitten työtä.
Kuljettivat minut takahuoneeseen.
Siellä oli sellainen jo... kuinka sitä sanoo, kuolinväristys.
Tärisin ihan ja he alkoivat laittaa anturoita kiinni -
ja ottivat ruiskun esiin. Totesivat sitten, -
kun siihen rauhoitun, että mies on tajuton ja mukava kuunnella -
kuitenkin tajuttomuuteen, kun he keskustelivat.
Lääkäri sanoi toiselle, että älä nyt noin paljon.
Jotain tiettyä ainetta. Minä en tiedä mitä he siinä käyttivät.
"Älä noin paljon, sinulla on tupla-annos."
"No, kuolee se kuitenkin," sanoi toinen.
Siitä alkoi filminauha pyörimään oman elämän kohdalla. Tässäkö se oli?
Ei ollut vielä 50 vuotta mies ja elämä päättyy.
He veivät teho-osastolle Meilahteen ja siellä -
sinnittelin 1,5 vuorokautta.
Lääkärin ennustus toteutuikin.
Kaikki laitteet, sydänanturat ja muut -
alkoivat ulisemaan ja suoraa viivaa tuli esille.
Siihen se pysähtyi. Heti kohta nousen omasta ruumiista ylös.
Näen, että he yrittävät sähköllä käynnistää. Monta kertaa yritettiin.
2 lääkäriä, 2 hoitajaa hääräsivät siinä kovasti.
Totesivat sitten, että tämä mies on menetetty.
Sieltä sitä vaan kummallista kyllä, että -
henki-ihmistä eivät betoniseinät, ei mitkään pidättele.
Kattojen läpi ja yläilmoihin ja kun pääsee taivasalueelle
niin aukeaa sellainen niin kuin suuri putki.
Huoneen korkuinen, harsomainen putki.
Minä kävelen siellä putken sisällä ja ihmettelen, -
että jalkaisinko tässä ollaan matkalla ja jalkaisin oltiin.
Kohta se putki tekee haaran.
Toinen pää menee alaspäin ja ymmärrän, -
että se on kadotuksen paikka. Toinen pää nousee loivasti ylöspäin -
ja kirkkauden paikka.
Kyllä se kirkkauden paikka... mitä lähemmäksi kävelet, -
sen enemmän se houkutti. Sitten siinä kävi niin, -
että aloin muistelemaan niitä mitä oli uskonelämän alkutaipaleella -
saanut Herralta lupauksia.
Totesin, että eihän nämä ole tapahtuneet minun elämässä.
Niinhän löin jalkani siihen paikkaan ja ajattelin, että en ota askeltakaan.
Kaksi syytä.
Yksi oli se, että mitä lähemmäksi astelin sitä kirkkauden paikkaa, -
sen enemmän tuli tunnetta, että en haluakaan takaisin tänne elämään.
Niin ajattelin, että on syytä pysähtyä. Toinen oli se, että ne ajatukset -
olivat siinä, että lupaukset eivät ole toteutuneet.
Seison paikallani ja huudan Jeesusta.
Kohta sieltä kirkkaudesta tuleekin Herra mielenkiintoisella tavalla.
Ihmettelen mutta Jumalalle on kaikki mahdollista.
Hän leijuu ikään kuin sen putken pinnan yläpuolella.
Arviolta 20-30 cm.
Jalat eivät liiku yhtään ja hän tulee sieltä aika rivakkaa vauhtia puheilleni.
Kun kohtaan Herran siinä tilanteessa -
niin se kohtaaminen on sitä, -
että tietysti kirkkauden tasosta riippuu -
miten saat kohdata.
Minulle tuli Herran edessä sellainen nuhruinen olo -
vaikka mielestä olin elänyt sellaista kristillistä elämää.
Kirjoituksia yrittänyt noudattaa ja kaikkea tätä.
Mutta Hänen kirkkautensa läsnäolossa oli nuhruinen olo.
Mitään sanomatta Hän hymyillen kopauttaa minua olkapäähän -
siihen se väistyy. Sitten aletaan keskustelemaan.
Minä kysyin Herralta, että mitä minä täällä teen.
Annoit lupauksia paljon ja ne eivät ole toteutuneet.
Miksi minä olen täällä?
Sitten alettiin keskustelemaan asioista.
Keskustelu oli sikäli mielenkiintoista.
Tässähän me puhutaan niin, että suu heiluu ja ääntä tulee.
Näin kävi Jeesuksen edessä mutta sitten välillä oli näin, -
että oli suu kiinni ja ajatusten tasolla.
Näinhän se on, että kun Jumalan Henkikin puhuu meille.
Sinne sydämeen tulee ne sanat.
Tällaista vuorottelua oli tämä keskustelu.
Välillä suun kautta, välillä näin ajatusten kautta.
Herra puhui sitten lopulta sellaisia asioita.
Lupauksia siitä, uudisti lupaukset, mitä Hän oli puhunut.
Ymmärsin, että jaha tässähän päästään takaisin elämään.
Sitten hän nappaa tästä oikeasta käsivarresta kiinni -
ja lähtee taluttamaan minua kohti putken alkupäätä.
Siinä ymmärsin matkalla, että no niin.
Minuthan palautetaan sitten takaisin elämään.
Siinä miettiessä, -
mietin sitä... no, ihmisjärki on mitä on.
Ajattelin, että hyvänen aika, että pääsenkö heti kohta edes töihinkään?
Entäpä ne velat?
Minulla oli tietty määrä, markka- aikaahan se oli, velkaa.
Ne piti sen vuoden aikana maksaa pois.
Sanoin Herralle, että Herra ole hyvä ja maksa minun velkani pois.
Kaikki mitä ollaan puhuttu, tiedän siitä, että ne ovat totista totta.
Tällainen oli minun ajatukseni ja tätä minä Herralle toin.
Niinpä sitä sitten lähdetään putken alkupäähän.
Putki päättyi ja sen jälkeen en oikeastaan muista mitään muuta -
kuin huomaan, että olen ruumiissani.
Sillä aikaa kun lääkärit olivat yrittäneet käynnistää -
olivat vetäneet lakanan menetetyn miehen ylle.
2 osastolääkäriä tekee työtä. He eivät ottaneet kantaa kuolintodistukseen.
Kolmas kutsuttiin paikalle ja hän ei ollut vielä tullut.
Ihmeellistä oli henkilökunnalle sitten, kun siellä lakanan alla, -
anturat oli jätetty kiinni rintakehään.
Niitä ei oltu irrotettu vielä.
Alkaakin ne henkilökohtaiset laitteet jälleen piipata -
ja sydänkäyrä alkaa näkymään. Siellä alkoi säpinä huoneessa. Lakana pois.
Nuoret naishoitajat molemmat itkivät siinä.
No, miehet on miehiä.
He pysyivät kuivin silmin.
Sitten siinä meni pienen aikaa, kun -
vaimo jo tulikin ja kysyi kuinka mies voi?
Kyynelsilmin sanoo hoitaja, että tällä hetkellä hyvin mutta jokin aika sitten -
ei kovin riittävän hyvin.
Olihan siinä välissä sellaista, jos sitä alkuhötäkkää muistelee, -
kun minut tuotiin ambulanssilla sinne.
Siellä eräs lääkäreistä oli soittanut kotia, että vaimo tiesi -
missä tilassa siellä ollaan ja tällä tavalla.
Tämä lääkäri oli ilmeisesti uskova lääkäri, -
koska hän sanoi, että tässä vaiheessa olemme tehneet kaiken -
mitä lääketiede voi tehdä.
Mutta jos sinulla on uskovia ystäviä niin pyydäpä, että he rukoilevat.
Vaimo oli soittanut ennen tuloaan kahdelle ystävälle.
Molemmat olivat sanoneet siinä samalla tavalla, -
että ei tämä tauti ole kuolemaksi.
Kuitenkin miehet, lääkärit olivat todenneet, -
että tämä on jo menetetty mies.
Tosiaan sellainen 10-15 minuuttia sen jälkeen -
kun elämään tulin takaisin niin vaimo tulee.
Siellä sitten itkeskellen sanotaan, -
että nyt voi hyvin mutta äsken ei kovin hyvin voinut.
Miten monta minuuttia olit kuolleena. Se oli suurin piirtein -
olisiko pari minuuttia vaille puoli tuntia.
Siinä ajassa pitäisi aivot tuhoutua ja kaikkea muuta.
Kyllä, kyllä se on valtava tapahtuma ja ihme, -
että Jumala voi. - Jumala voi.
Hän joka loi ihmisen niin Hän voi myöskin startata koska vaan -
vaikka olisi kuollut niin kuolleen käyntiin.
Mitä jo aikaisemmin sanoit, kun menit putkessa ja näit, että siinä oli haara.
Toinen oli mustalle, pimeälle puolelle. - Kyllä.
Niin siinä ei ollut kuin kaksi vaihto- ehtoa niin kuin Raamattu sanoo.
Se on juuri niin kuin Raamattu sanoo.
Joko teet ratkaisun tässä ajassa, pääset kirkkauteen -
tai hällä välität.
Voisi sanoa näinkin, että jos et mistään välitä elämässäsi -
niin anna mennä vaan. Kyllä se kammottava paikka on sitten tulossa.
Joo. - Jumala on näin päättänyt, että ajassa tehdään päätös siitä -
mitä Hänen Poikansa on ihmiskunnan puolesta tehnyt.
Jos Kari nyt ajattelet tätä taustaa vastaan totuutta mitä äsken sanoit.
Katsot ympärille Suomessa ja koko maailmaa. Mitä sinä ajattelet?
Se tuntuu surkealta.
Monet kohauttavat olkapäitä, jos heille kertoo -
sitten vaikka lempeällä tavalla. Tavalla tai toisella kertoo -
elämän todellisista asioista. - Joo.
Maailmanruhtinas on pystynyt sumuttamaan. - On.
On pystynyt ansat ja houkuttimet punomaan niin, -
että ihmiset ovat niihin langenneet. - Näin on ja sokaistuneet.
2. Kor. 4:4 sanoo, että tämän maailman jumala tekee työtään -
tottelemattomuuden lapsissa. - Joo.
Tämän maailman jumala on paholainen itse -
ja tottelemattomuuden lapset ovat ne, jotka eivät välitä siitä kalliista, -
raskaasta, kivuliaasta verityöstä, jota Herra kärsi -
viattomana puolestamme.
Muun muassa tämä evoluutioteoria on yksi, -
joka vie lapset ja nuoret mennessään.
Näin se on, jos niitä jo heti koulunpenkiltä tuputetaan.
Se on surullista. - Joo.
Tämän jälkeen oli luonnollista, että työpaikallasi todettiin -
sairaseläkekelpoiseksi. - No näin se on.
Siinä tilanteessa, kun he tutkivat, -
näkivät, että valtimo sydämessä on poikki. 1/3 sydänkudoksia tuhoutunut.
Kalkkisiru mennyt aivoalueen läpi ja vienyt motoriikan pois.
Viilikupin kantta rapistelen auki.
En antanut kenenkään sitä aukaista. Minä itse-tyyppi piti olla.
45 min. ennen kuin sain kannen pois.
Siinä on motoriikka ollut kehnossa kunnossa.
Lopullinen parantuminen ei tapah- tunut sairaalassa vaan sen jälkeen.
Kerrotko sen vielä sitten? - Joo, jos saan viitata vielä siihen, -
että kun kalkkisiru menee aivoalueelta läpi se vie lähimuistin pois.
Se vie motoriikan siihen niin kuin sanoin mitä se oli.
Sitten tuttuja on eräs amerikkalainen evankelista, -
oli Suomeen tulossa julistus- kiertueelle tähän maahan.
Hänpä sai lentokoneessa ajatuksen ottaa minuun yhteyttä.
Aloitetaanpa kokoukset sieltä Vantaalta.
En tiennyt hänen aikataulujaan mutta niin hän päätti soittaa minulle.
Soittikin ja sanoi, että voidaanko me pitää kokous?
Minä olin hetken hiljaa ja sanoin, että kyllä se käy -
mutta tehdään se meidän kotona.
Niin mies tulee meidän kotiin, puhuu voimallisen puheen.
Pyytää sitten, että onko talossa öljyä. Hän haluaa voidella sairaat -
ja minä olin yksi, joka voideltiin. Sen jälkeen hän ojentaa sormensa -
kohti ja sanoo, että ala elää terveenä. Sinulla on 30-vuotiaan miehen sydän.
Seuraava aamu tuli, vaimo talutteli vessaan, keittiöön tällä tavalla.
Katson ikkunasta ulos, että tänä aamuna en tarvitse taluttajaa.
Vedän toppatakkia päälle ja lähden ulos kävelemään.
Takapihalle menin ja nostin roudan tiputtaman kiven paikalleen.
Ehkä 60-70 kg. Mielessä oli, että tarvitseeko nitroa. Nitroa ei tarvittu.
Sitten oli tullut aiemmin noin 3 kuutiota metrin halkoja sahattua, -
kaadettua pihalta puita.
Pokasahan hain ja aloin jyystämään niitä puita.
Tietysti kun on maannut ja maannut niin käsivarret kaikki kipeänä.
Seuraavana päivänä jatkoin. Siitä lähti sitten toipuminen.
Rakensit vielä tyttärelle oman talon tontillenne. - Kyllä vaan.
Lääkärit totesivat, että ei tämä mies oikeastaan saisi -
eikä voikaan tehdä mitään.
Vuosi siinä meni.
16-tuntisia päiviä tein tyttärelle sitä taloa.
Joo. Sinä olet fyysisesti, voi sanoa, täysin terve.
Ei ainakaan sikäli rajoitteita tunnu olevan tämän suhteen.
Tähän ei voi sanoa kuin kiitos Jumalalle. - Joo.
Näinhän se on kaksi asiaa. Ajattele joko inhimillisesti tai -
ajattele niin kuin Herra antaa ajatuksia. - Joo.
Valitsin Herran ajatukset. Sen mukaan olen lähtenyt elämään. - Aivan.
Vaimosi kanssa teillä on tällainen oma palvelutyö. - On.
Olet käynyt paljon vankiloissa ja eri paikoissa. - Kyllä.
On vielä aikaa. Onko esimerkkiä mitä palvelutyössäsi olet kohdannut,-
jossa Jumala on toiminut? - Kyllä siellä on niitä.
Sanaa julistettu, rukouspalvelua ollut, on siellä sairaat parantuneet.
Tällä tavalla ja apua saatu. - Joo.
Monessa ja monella tapaa. - Joo, kyllä.
Oletko törmännyt tilanteeseen, jossa on ollut hyvin toivotonta -
ja olet pystynyt vaimosi kanssa lohduttamaan?
Kyllä niitä on ollut monta sellaista.
Joo mutta kello on sen verran paljon, että voisit nyt aloittaa oman -
vapaan osuutesi eli mitä Pyhä Henki sanottavaksesi sanoo niin voit kertoa.
Nyt on tilanne näin, että kenelläkään meillä ei olisi varaa -
ajatella sillä tavalla, että ei tuo ristin työ minua koske.
Olen nähnyt kuinka 20-vuotiaatkin ovat menettäneet henkensä.
Me emme kukaan tiedä elämämme pituutta ja ajassa on tehtävä -
kuitenkin se päätös. Mitä me ajattelemme siitä kalliista työstä, -
joka on lähes 2000 vuotta sitten tapahtunut.
Meidän täytyy itse päättää.
Se päätös ratkaisee kumpaan osoitteeseen ihminen menee.
Osoitteet, jotka omin silmin sain nähdä. On kirkkaus tai kadotus.
Niin kuin Jeesus itse sanoi aikanaan, että -
kukaan ei tule isän tykö muutoin kuin minun kauttani.
Se on todellakin totta.
Joudumme ajassa päättämään sen, mitä me teemme tuon Jeesuksen -
suuren työn johdosta. Jokainen meistä tekee päätöstä.
On kyseessä kuitenkin iankaikkisuus.
Ehkä me täällä ajattelemme, että iankaikkisuus.
Emme osaa antaa sille pituutta, aikaa. Se on ajattomuus.
Vietämmekö sen rakkaan taivaan Isän kanssa -
vai vietämmekö loitolla hänestä kadotuksessa.
Tämä päätös kannattaa tehdä. - Tästä voisi sanoa, -
että hyvin dramaattisesta mutta myös ytimeen menevästä -
kokemuksestasi ja myöskin viestistä kaikille katsojillemme -
että se päätös on tehtävä ja valittava.
Näin se on. - Se, että kun Herra on, niin kuin oli sinun kanssasi.
Jeesus ohjasi niin vaikka olit ollut -
jo 0,5 tuntia niin mikään ei sinussa särkynyt. - Ei.
Kyllä se on niin suuri lahja, että emme osaa antaa -
sille sitä arvoa mikä sille kuuluu. - Näin se on.
Elämä on suuri lahja.
Kiitos Kari ja siunattua jatkoa vaimosi ja sinun työllesi. - Kiitoksia paljon.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit tukea ohjelmasarjan tuottamista.
Soita numeroon 0600-10077
tai lahjoita pankkitilille ruudussa näkyvällä viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola