ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Seekordne külaline räägib asjast, millest me saates harva juttu on.
Tal õnnestus kiirkorras käia taevas.
Tere tulemast Kari Pöllänen! - Tänan!
Enne, kui me kõigest sellest räägime, uurime su elulugu.
Millises kodus sa sündisid ja milline olid su lapsepõlv ja noorus?
Sündisin peres, kus olid isa, ema ja 4 last.
Kui olin 14-aastane, läksid isa ja ema lahku.
Isa abiellus uuesti.
Selles olukorras sündis veel 2 last.
Selline oligi meie kooslus.
Selline suur pere - 6 last.
Kas isal ja emal olid ka töökohad, nii et kodus oli piisavalt leiba?
Leiba jagus küllalt.
Tööd neil oli.
Aga usuelu kui sellist ei elatud?
Ei. Vähemalt mitte nähtaval kujul.
Kui oleks olnud, oleksid ka lapsed seda märganud.
Aga seda polnud peres näha.
Suuremaks saades läksid sa tööle. Kuhu?
Algul olid lühiaegsed otsad.
Aga siis kõndisin juhuslikult ühel tänaval
ja läksin ühte kohta tööd küsima.
See oli üks telefonifirma.
Seal tõdeti, et tööd võin saada,
aga siis pean 3 aastat õhtukoolis käima,
mis asus seal samas lähedal, ühes kutsekoolis.
Käisin nii selle kooli läbi,
kui mitmed muudki kursused ja koolitused.
Nii see elu läks - tööd tehes ja õppides.
Täitsid seal erinevaid juhi ülesandeid,
asendades teisi juhte.
Just nii.
- Seega tunned hästi seda maja, kus me parajasti viibime?
Vägagi hästi.
Olen rajanud keskusi mitmetele taolistele majahaldusfirmadele,
kes kõik olid mu kliendid.
See oli su põhitöökoht, kuni korraga tuli stop.
Jah.
1994. a. tuli korraga stop.
Olin ka varem käinud arstide juures ja lasknud end igatpidi uurida.
Mul oli seljas torkav valu.
Uuringutel öeldi, et see pole südamest.
Aga 27.jaanuaril kell 12,
kui olin Malmi linnaosas üht keskust ehitamas,
tahtsin teha kohvipausi.
Autost välja tulles oli seljas tohutu valu.
Nagu noaga oleks selga löödud.
Esitasin oma tellimuse
ja siis tulid meelde arsti juhtnöörid, et kui need asjad veel korduvad -
ta pidas seda kas kõhuvaluks või krampi kiskunud rinnalihasteks -,
et siis tuleb võimelda.
Läksin siis vetsu ja võimlesin seal kui tuuleveski,
mispeale tundsin, et pilt kaob eest ja jõudu enam pole.
Tulin tagasi laua äärde, kus istus noor mees kohvitassi taga.
Haarasin tal käest ja ütlesin sellele mehele,
et mul on vist südamega probleeme,
mistõttu palusin tal helistada kiirabisse.
Ta tegigi seda ning seda nägid ka teised kliendid.
Keegi kutsus ka südamekiirabi kohale.
Tulidki 2 kiirabibrigaadi ja 2 arsti, kes tegid omavahel koostööd.
Nad toimetasid mu tagatuppa.
Värisesin üle keha.
Nad hakkasid mulle andureid külge panema.
Kui maha rahunesin, siis nad tõdesid, et olen teadvusetu.
Ometi kuulsin midagi nende omavahelisest vestlusest:
"Ära sa nüüd nii palju ka seda ainet..." Ma ei tea, mis ainet nad kasutasid.
"Ära nii palju pane, sul on topeltannus!",
mispeale teine vastas: "Ta sureb nagunii ära!"
Sealt aga läks kõik edasi juba kui filmis, kus mõtlesin:
"Siin ma nüüd olen.
Pole veel 50, aga juba on elu lõppenud!"
Nad viisid mu Meilahti haigla intensiivosakonda.
Olin seal 1,5 ööpäeva.
Seal arsti ennustus täituski.
Kõik seadmed, südame andurid ja muud hakkasid sikksakke tegema
ja siis tuli ekraanile otsesirge, jäädes seejärel seisma.
Ma tõusin üles omast kehast,
samal ajal, kui mind püüti elektriga turgutada.
Seal oli 2 arsti ja 2 õde,
kes pidid tõdema, et see mees on läinud.
Kummaline küll, aga mingid betoonseinad
ja miski muu vaimu ei peata.
Läbi katuse ja üles õhku.
Kui jõudsin taeva alale,
avanes seal toa kõrgune looritatud toru.
Kõndisin selle toru sees ja imestasin endamisi,
et kas tõesti liigungi siin jalgsi, kuid jalgsi ma liikusin.
Korraga see toru hargnes ja üks osa sellest läks allapoole.
Sain aru, et see viib hukatusse.
Teine osa läks ülespoole ja suundus kirkusesse.
Mida lähemale ma kirkusele kõndisin, seda rohkem see ahvatles.
Aga juhtus nii, et hakkasin mõtlema nende asjade peale,
mille olin oma usutee alguses saanud -
Jumala tõotuste peale.
Ja ma nägin, et need polnud mu elus täitunud.
Siis jäin seisma ja mõtlesin: "Mitte üks samm enam edasi!"
Sellel oli 2 põhjust.
Üks oli see, et mida lähemale ma kirkusele jõudsin,
seda suuremaks muutus tunne,
et ma ei tahagi enam tagasi maisesse ellu.
Mistõttu pidasin vajalikuks peatuda.
Teine põhjus oli see,
et mu mõtted olid selle juures, et need tõotused polnud täitunud.
Seisin paigal ja hüüdsin Jeesust.
Ja siis tuligi Jumal sellest kirkusest.
Ta tuli huvitaval moel ja ma olin hämmingus sellest,
kuid Jumala jaoks on ju kõik võimalik.
Ta otsekui hõljus selle toru pinnast umbes 20-30 cm ülalpool.
Jalad üldse ei liikunud.
Ta tuli mu poole suure kiirusega.
Kohates Jumalat selles olukorras...
Kohtumise juures sõltub muidugi kirkuse tasemest see,
kuidas sa saad Teda kohata.
Kogesin Jumala ees sellist määrdunud olemist.
Kuigi olin enda meelest elanud kristlikku elu.
Olin püüdnud järgida Piibli kirjakohti jne.
Aga Tema kirkuse ligiolus kogesin määrdunud olekut.
Ta patsutas mulle naeratus suul midagi ütlemata õlale
ja eemaldus siis.
Siis me hakkasime vestlema.
Küsisin Jumalalt, mida ma seal teen?
"Oled mulle palju tõotusi andnud ja need pole täitunud.
Miks ma siin olen?"
Siis hakkasime asjadest rääkima.
Me vestluse juures oli huvitav see,
et nii nagu siin,
rääkisime ka Jeesusega kuuldava häälega.
Aga vahepeal oli suu hoopis kinni ja me rääkisime mõtete tasandil.
Nii see ju on, kui Jumala Vaim meid kõnetab,
siis need sõnad tulevad me südamesse.
Nii me siis vestlesime kordamööda - suuga ja mõtetega.
Jumal rääkis erinevaid asju ja uuendas oma tõotusi mu suhtes,
mispeale mõistsin, et ma pääsen tagasi ellu.
Siis Ta võttis mu paremast käevarrest kinni
ja talutas mu toru alguse poole.
Sel teekonnal sain aru, et mind tuuakse tagasi ellu.
Seda mõistes mõtlesin - inimese mõistus on nagu see on,
"Tohoh, kas ma saan ka kohe tagasi tööle minna?
Ja kuidas mu võlgadega jääb?"
Mul oli tekkinud teatud hulk võlgu, mis tuli aastaga ära maksta.
Ütlesin Jumalale: "Palun maksa kõik mu võlad ära!
Sest tean, et kõik, mida oled rääkinud, vastab enam kui tõele."
Sellise mõtte kandsin Jumala ette.
Siis läksime toru algusesse ja siis see toru lõppes.
Seejärel aga ei mäletanud ma midagi muud,
kui et märkasin, et olen tagasi omas kehas.
Sel ajal, kui arstid mind veel "käivitada" püüdsid,
olid nad juba surilina mulle peale pannud.
Kaks osakonna arsti tegid tööd.
Nad polnud hakanud veel surmatunnistust koostama,
kuna olid kutsunud ka kolmanda arsti, kes polnud veel saabunud.
Personali jaoks oli imelik, et andurid olid veel keha külge jäetud;
neid poldud veel rindkere küljest eemaldatud.
Äkki hakkasid aparaadid piiksuma
ja nad märkasid südametegevuse taastumist.
Siis hakkas ruumis suur sebimine. Lina võeti ära.
Noored medõed mõlemad nutsid.
Mehed on muidugi mehed!
Mehed olid kuivade silmadega.
Läks natuke aega, kui mu naine tuli ja küsis, kuidas ta mehel läheb?
Õde ütles pisarsilmil, et praegusel hetkel hästi,
aga mõni aeg tagasi mitte just piisavalt hästi.
Kui mind algul kiirabiga haiglasse viidi,
siis üks arstidest helistas mu naisele, et too teaks mu olukorrast.
See arst oli ilmselt usklik inimene,
sest ta ütles mu naisele:
"Oleme praeguseks teinud kõik, mis arstiteaduse võimuses.
Kui teil aga on usklikke sõpru, siis las nad palvetada!"
Nii helistaski mu naine enne haiglasse tulekut kahele sõbrale,
kes mõlemad ütlesid ühtemoodi: "See haigus pole surmaks."
Kuigi need meesarstid pidid hetkeks tõdema,
et ma olen juba kaotatud mees.
10-15 minutit peale seda, kui ma tagasi ellu tulin,
jõudis mu naine sinna.
Siis läbi nutu öeldi, et nüüd on kõik hästi,
kuigi just äsja veel ei olnud hästi.
Mitu minutit sa surnud olid?
Paar minutit vähem kui pool tundi.
Selle ajaga pidanuks aju hävinema ja kõike muudki juhtuma.
See on suur sündmus ja ime, et Jumal midagi sellist suudab.
- Jumal suudab.
Tema, kes lõi inimese, suudab ta ka uuesti käivitada.
Isegi, kui inimene on juba surnud.
Aga see, mida sa enne ütlesid,
et kui sa sinna toru sisse läksid, siis seal olid harud.
Üks neist viis mustale ja pimedale poolele.
Seal pole muud kui vaid 2 varianti nagu Piibel räägib.
See on täpselt nii nagu Piibel räägib.
Kui teed otsuse veel selles ajas, siis pääsed kirkusesse.
Või läheb teisiti.
Võin öelda, et kui sa elus mitte millestki ei hooli,
siis lase käia!
Küll see kohutav koht ka kätte jõuab.
Jumal on nii otsustanud,
et selles ajas tuleb teha otsus selle kohta,
mida Tema Poeg on inimkonna heaks teinud.
Kui mõelda selle tõe peale, millest sa just rääkisid.
Kui vaadata selles võtmes kogu Soomet ja kogu maailma,
siis mis sa sellest arvad?
See on vilets ja kurb.
Paljud kehitavad õlgu, kui neile sellest rääkida.
Räägid neile elu tõdedest ühel, teisel või kolmandal moel.
Maailma vürst on suutnud viia inimesed eksiteele.
Jah on.
Ta on suutnud need lõksud niimoodi teha ja seada,
et inimesed on sinna sisse langenud.
Nii on ja inimesed on pimestatud.
2 Korintlaste kiri 4:4 ütleb,
et selle maailma jumal teeb tööd sõnakuulmatuse lastes.
Selle maailma jumal on Kurat ise ja sõnakuulmatuse lapsed on need,
kes ei hooli sellest kallist, raskest verevalamisest ja valust,
mida Jeesus veatuna kannatas meie kõigi eest.
Evolutsiooniteooria on vist ka üks nendest,
mis lapsed enesega kaasa viib.
Nii on.
Kui neid juba koolipingis eksitatakse, on see murettekitav.
Peale seda kõike oli loomulik,
et su töökohas tunnistati sind invaliidsuspensioni kõlbulikuks.
Jah. Selles olukorras, kui nad uurisid, nad nägid, et südame arter oli katki.
1/3 südame kudedest oli hävinud.
Lubjatükk oli aju alast läbi läinud, kaotades mu motoorika.
Jogurtitopsi kaant pealt rebides ei lasknud ma seda kellelgi teisel teha.
Tahtsin ise seda ära saada.
Selle kaane mahasaamine võttis mul 45 minutit.
Motoorika oli halvas seisus.
Lõplik tervenemine ei toimunud veel haiglas,
vaid peale seda. Kuidas?
Ma tuletaksin meelde, et kui lubjatükk läheb läbi aju ala,
siis see viib ka lähimälu. Samuti motoorika.
Üks tuttav Ameerika evangelist oli tulemas Soome kuulutama.
Tal tuli lennukis olles mõte minuga ühendust võtta,
küsimaks, kas alustaksime koosolekutesarjaga Vantaalt?
Ma ei teadnud ta ajakavadest midagi, kuid ta otsustas helistada mulle
ja nii ta tegigi.
Ta küsis, kas võiksime teha koosoleku?
Olin hetke vait ja ütlesin siis, et sobib küll.
Aga teeme selle meie kodus.
Mees tuli meie koju ja pidas võimsa kõne,
küsides seejärel, kas meil on majas õli?
Ta tahtvat haigeid võida.
Olin üks neist, keda võiti.
Siis ta sirutas oma sõrme mu poole ja ütles:
"Hakka elama tervena, sest sul on 30-aastase mehe süda!"
Saabus järgmine hommik.
Naine talutas mind vetsu ja kööki nagu ikka.
Vaatsin aknast välja ja mõtlesin: "Täna hommikul pole talutajat vaja."
Ajasin vatikuue selga ja läksin õue kõndima.
Läksin tagahoovi ja tõstsin külmunud maast kive kohale.
Kivid olid umbes 60-70 kg rasked.
Mäletasin, et vajan vist Nitrot, aga Nitrot ei läinudki vaja.
Olime õues varem puid maha võtnud ja seal oli 3 ruumi jagu halge.
Võtsin sae ja hakkasin neid saagima.
Loomulikult, kui oled kogu aeg lamanud,
on käsivarred valusad.
Järgmisel päeval jätkasin tööd ja sellest mu taastumine alguse saigi.
Siis ehitasid veel tütrele nende krundile maja?
Jah.
Arstid ütlesid, et see mees ei tohiks ega tegelikult saakski midagi teha.
Läks aasta mööda.
Tegin 16-tunniseid päevi ehitamaks tütrele maja.
Võib öelda, et oled füüsiliselt täiesti terve.
Midagi hullu pole.
- Siin tuleb ainult Jumalale au anda. Just.
Siin on 2 asja -
kas mõelda inimlikult või mõelda nii nagu Jumal mõtteid annab.
Mina valisin Jumala mõtted ja selle järgi olen ka hakanud elama.
Sul on koos su naisega oma teenimistöö. - On.
Oled käinud palju kordi vanglates ja teistes kohtades.
On sul näiteid oma teenistusest, kus Jumal on tegutsenud?
Jah. Oleme kuulutanud Jumala Sõna, pidanud palveteenistusi.
Samuti on haiged saanud terveks. Niimoodi oleme saanud abi.
- Oled sa ka kokku puutunud väga lootusetute olukordadega,
suutes koos oma naisega inimesi lohutada?
Ka selliseid olukordi on olnud. Absoluutselt.
Kell on juba nii palju, et nüüd on sõna sinul,
ehk sa võid jagada, mida Püha Vaim sulle annab.
Olukord on praegu selline,
et meik kellelgi pole luksust mõelda,
et see risti töö mind ei puuduta!
Olen ise näinud,
kuidas 20-nesed noored on hinge heitnud.
Me keegi ei tea oma elu pikkust
ja seetõttu tuleb see otsus teha siiski selles ajas.
Otsus, kuidas me suhtume sellesse kallissse töösse,
mis 2000 aastat tagasi tehti?
Me ise peame otsustama
ja meie otsus määrab ära selle, mis suunas me läheme.
Nägin neid suundasid oma silmaga. Need on kas kirkus või hukatus.
Nagu Jeesus ise omal ajal ütles:
"Keegi ei saa Isa juurde muidu, kui minu kaudu." (Johannese 14:6)
See on tõde.
Peame selles ajas otsustama,
mida me teeme selle Jeesuse suure tööga?
Igaüks teeb selle otsuse ise.
Jutt käib igavikust.
Me ei oska määrata selle pikkust ega aega.
See on ajatu.
Kas veedame selle koos oma kalli Taevase Isaga?
Või veedame selle lahus Temast, hukatuses?
See otsus on väärt tegemist.
Võiks öelda, et su väga dramaatilise ja üdini mineva kogemuse
ning vaatajatele antud sõnumi põhjal
võib järeldada, et see otsus tuleb teha?
- Jah, see valik tuleb teha.
Kui Jumal oli koos sinuga, siis Jeesus juhtis sind.
Sa olid seal pool tundi ja miski su sees ei murdunud.
Ei.
See on nii suur kingitus,
et me ei oska seda kunagi vääriliselt hinnata.
Nii see on.
Elu on suur kingitus.
Aitäh Kari! Õnnistusi sinu ja su naise tööle!
Suur tänu!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa