Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Tämänkertainen vieraani on ollut lähellä kuolemaa ainakin 3 kertaa -
mutta jo elämän lähtökohdatkin -
olivat sellaiset, jota en kenellekään lapselle soisi.
Tervetuloa Simo Palomäki. - Kiitos.
Kerrotko millaiseen perheeseen synnyit ja millainen lapsuutesi oli?
Olen 7-lapsisesta perheestä.
Olen toiseksi nuorin lapsista.
Meillä on 5 poikaa ja 2 tytärtä.
Toiseksi nuorimpana jouduin erilaisten syiden takia jättämään -
isän ja äidin kodin 3 viikon vanhana.
Minut vietiin Ylistarosta Lapuan emäntäkoululle.
Siellä oli sellainen osasto oikein tällaisille pikkuvauvoille, -
jossa heitä hoidettiin ja hoivattiin.
Et päässyt oikeastaan koskaan tutustumaan vanhempiisi. - En silloin.
En tietenkään. Niistähän ei voi mitään muistaa, -
kun oli vielä niin pieni vauva.
Muistan kun vanhemman siskon kanssa aikuisena juteltiin, -
niin hän sanoi, että kun hakijoilla oli niin valtava kiire -
ja äiti oli ollut minua pesemässä keittiössä.
Hässäkässä oli pudonnut sukka pihamaalle.
Jokin pieni töppönen.
Auto lähti viemään minua ja sukka jäi siihen siskolle.
Hän oli silloin alle 10-vuotias tyttö ja -
sanoi, että se oli hänen kallein aarre.
Isälläsi alkoholi oli ottanut hänestä herruuden ja perhe kärsi siitä paljon.
Niin olen kuullut. En kauhean paljon ole siitä keskustellut.
Siinä mielessä, että kotisi, josta nyt -
keskustelemme on 1 1/2 km minun kodistani.
Olin jotain, kun olet syntynyt, tuollainen 15-ikäinen, -
joten tunsin perhettäsi enemmän kuin sinä.
Ihmettelen Jumalan hyvyyttä, että näen sinut vielä elävänä.
Ajattelin, että siitä talosta ei koskaan voi tulla enää ketään -
josta tulee kunnon kansalaisia. - Niin.
Mutta näin tuli. - Joo. Jumala suojeli minua näkemästä sitä, -
mitä kaikkea hirvittävyyksiä siellä on ollut.
Ne ovat minullekin asia, jota olen aika lailla kuitannut pois elämästä.
Se, että et saanut äidin rakkautta, -
Se on varjostanut sitä, että olit tällaisena ottolapsena.
Myös itsetunnollesi se on ollut iso kolaus. Muuta tällaista -
dramaattista on liittynyt tähän lähtökohtaan.
Se on surullista mutta minulla on lapsuudesta kuvia.
Olen muuten hymypoika mutta ilonaiheet oli joskus vähän kiven alla.
Joo. - Monta kertaa, kun naapurin- pojat iloitsivat monista asioista, -
mitä he saivat vanhemmiltaan niin koin, -
että jouduin jäämään jostain syystä paitsi.
En osannut sitä aina oikein ymmärtää. - Olet juuri näiden -
lähtökohtien takia varmaan joutunut myöskin tälle mieron tielle, -
jossa olet tutustunut vankiloihin.
Lähdin ammattikouluun 15-vuotiaana Seinäjoelle.
Silloin tavallaan siirryin pois ottokodista.
Hypähdin ikään kuin omille siiville.
Ammattikoulu meni niin kuin meni. Sitten lähdin työelämään.
Halu oli valtava onnistua elämässä.
Alkoholi oli se voimajuoma, joka toi rohkeutta.
Ei uskaltanut tanssipaikalla tyttöä hakea, jos ei ollut humalassa.
Juuri tämä itsetunnon alhaisuus oli se, joka siivitti niihin asioihin -
mitä myöhemmin tapahtui. - Se oli häpeä. Se oli tosi arka kohta.
Muistan kouluaikoina Ylistarossakin, kun pojat tahtoivat vähän kiusailla -
niin vaikka olin pieni ja laiha ettei paljon rautakangen takaa näkynyt -
muuta kuin korvat. Olin niin hoikka poika mutta osasin pitää puoleni.
Oli pakko. Niin kovia olivat ne kiusaamistilanteet.
Miten elämäsi lähti, kun tulit ns. aikuisikään?
Minulla oli aina rahasta pulaa.
Jo 16-vuotiaana tein huolto- asemamurtoja kaverin kanssa.
Niistä kärähdettiin ja jouduttiin käräjille.
Lapualla oltiin käräjillä.
Ajattelin, että näin elämä ei voi mennä.
On elämässä muutakin kuin vain tehdä tällaisia tyhmyyksiä.
Minä lopetin. Kaverini jatkoi ja hän on aika paljon joutunut siitä -
kärsimään kiven sisässä. 18-vuotiaana muutin Ruotsiin.
Joo. - Vähän leveämmän leivän toivossa. Olin silloin Atrialla -
tai Itikan nimellä se oli silloin.
Olin töissä ja kuulin, että Ruotsiin otetaan Volvolle töihin miehiä
ja lähdin sinne. 1975.
Aika moni suomalainen oli siellä myös työssä.
Siellä oli valtavasti suomalaisia, Olofströmissä Blekingen läänissä.
Minä Etelä-Ruotsiin muutin Malmön korkeudelle.
Oliko siellä 16.000 ihmistä ja 1/4 oli suomalaisia.
Mutta sitten oli toista sataa eri kansalaisuutta myös. - Kyllä.
Hyvin värikästä porukkaa. - Oliko alkoholi seurana?
Totta kai ja vähän huumeitakin myöhemmin. - Joo.
Tuliko rötöksiä tehtyä? - Ei niinkään rötöksiä mutta tapeltiin aina.
Joo. - Se oli suomalaisen miehekästä, kun vähän saatiin käsirysyä.
Siellä oli suomalaisilla omat tanssit ja menot.
Sitten tuli todella sellaisia ikäviä asioita myös.
Muisti meni pois niin ei enää muistanut mitä oli tehnyt. - Joo.
Poliisin takaa-ajoja ja hurjia tilanteita.
Joskus kokeilin niinkin hassusti, -
että mitä tapahtuu, jos ajan rekkaa päin henkilöautolla.
Väistääkö se? Kaksi rekkaa väisti.
Siinä olisi voinut elämä päättyä sillä hetkellä. - Joo.
Selvä tyttöystävä vierellä. - Joo aivan.
Olin silloin amfetamiinipöllyissä. - Aivan, kyllä se vie mielen sekaisin.
Eivät nämä ole järkevän ihmisen tekoja. - Aivan.
Sielunvihollisen tekoja. - Kyllä, sinä olit -
Ruotsissa vankilassa, niin siellä jo Herra kutsui sinua.
Olin toista kertaa 1980 -
olin Sundsvallin lähellä Viskanin vankilassa.
Siellä olin ja minulle oli karkotustuomio Ruotsista.
Olin niin paljon sekoillut Ruotsin puolella.
He katsoivat parhaaksi lähettää takaisin Suomeen.
Siellä vankilassa oli kaikenlaista toimintaa.
Yks kaks näin suomalaisen ilmoituksen ilmoitustaululla.
Siellä oli hengellinen tilaisuus.
Se jotenkin kolahti mieleeni suomeksi kun luki.
Mitähän, eihän ne ole jehovalaisia, mitähän nämä ovat?
Sitten oli kahvit ja lauluja.
Minä leikin siihen aikaan kovista.
Minulle ei hengelliset asiat mitenkään kolahtanut.
Minulla oli tietynlainen mainekin, kovan pojan maine.
Sitten viisi tai kymmenen yli illalla klo kuusi, -
18.00 alkoi tilaisuus, niin menin ruokalan ovelle.
Katsoin ettei ole ketään isossa ruokalassa kuulijoita.
Varmaan 2 m lunta tien laidoilla, kun oli Sundsvallissa lunta niin paljon.
Ajattelin, että joku viitsii tulla jostakin Jeesuksesta puhumaan -
60 km tänne meille vankipojille.
Eikä ketään kuulijoita. Kiersin vankilarakennukset suomeksi -
ja ruotsiksi kutsuin kokoukseen, on hyvännäköisiä tyttöjä, kahvia ja pullaa.
Tyttöjen keski-ikä taisi olla 50-60 v.
Joka tapauksessa menin viimeisten joukossa ja siellä oli varmaan 40 -
voi olla jopa 50.
Meillä oli vahvuus siellä varmaan lähes 80 vankia.
Jokainen sai jotain kuulla. Varmaan Jumala koskettikin joitakin.
Yksi mies kertoi vapautuneensa alkoholin kierteestä.
Sillä oli tatuointeja muistaakseni.
Huomasi siitä kaverista, että tuo mies puhuu totta.
Hän on oikeasti kohdannut Jeesuksen, mistä hän puhuu.
Se oli merkillinen ilta. En todellakaan jäänyt kenenkään kanssa juttelemaan.
Otin 2 Hyvä Sanoma lehteä, salaa pukkasin vangin puvun alle -
ja menin selliin. Luen siellä sitten sitä toista lehteä selälläni sängyssä.
Yhtäkkiä isot kyynelkarpalot alkoivat vuotaa poskilla.
Jumala alkoi koskettaa minua niin väkevällä tavalla.
Ihmettelin, että mikä on? Tuntui, että vuosien padot yhtäkkiä murrettiin.
Se viha mikä oli pontimena kaikessa elämässä.
Kovuus ja katkeruus, että oli pakko jo nuorena kovettaa itsensä.
Jotenkin se sieltä kumpusi.
Luin tosiaan suomalaisesta perheestä, jotka olivat siivosyntisiä.
Isä ja äiti, nuoripari, heillä 2 pientä lasta.
Ajattelin, että noi ei ole mitään syntiäkään tehnyt.
Minähän se olen syntinen. Olen tehnyt kaikki velmut.
Yhtäkkiä Jumala pisti minut polvilleen.
En ollut ikinä polvistut Jumalan eteen.
Siellä sellissä polvistuin eka kerran kokouksen jälkeen.
Rukoilin "Jumala jos olet olemassa, haluan kohdata sinut, -
kun tulen Suomeen. Lähetä minun tyköni niitä ihmisiä, -
jotka tuntevat sinut." Unohdin sen rukouksen mutta Jumala ei.
Tulit Suomeen niin sanotusti karkotettuna.
Olit täällä mutta elämässä sielun- vihollinen ei antanut periksi ja -
tapahtui monenlaista. - Kyllä.
Tulin Seinäjoelle siihen pahimpaan ryyppyporukkaan keskuspuistoon.
Meitä oli 100 naista ja miestä, jotka joivat aamusta iltaan ja yömyöhään.
Siinä alkoi tapahtua kaikenlaisia.
Suomessa oli vähän erilaista meininkiä kuin Ruotsissa.
Skinheadien ja muiden suomalaisten kanssa sekoilin. - Joo.
He olivat hyvin väkivaltaisia. - Ei käydä kaikkia asioita läpi -
mutta oliko se viimeinen, kun yritit hirttää itsesi.
Se oli Jumalan rakkauden osoitus ja minun luovutus.
Halusin luopua tästä elämästä.
Olin kokeillut jo kaikki keinot, että voisin tulla kunnon mieheksi.
Olin luovuttanut. Yksi päivä taisi olla tammi-, helmikuuta, kova pakkanen.
Kävelin kaupungilta kotiin Kapernaumin lähelle.
Radan varressa oli meidän omakotitalo. Kävelin sinne.
Sitten laitoin narun kaulaan.
Istahdin, kierrerappuset oli olohuoneesta makuuhuoneeseen.
Kävin sinne sitten ja hirttäydyin.
Periaatteessa kun ovet olivat lukossa -
ja keskellä yötä niin kukaan ei tiennyt minun olevan siellä, pimeä talo.
Mutta Jumala tiesi ja lähetti henkilön, joka ei ollut uskossa mutta -
joka oli sitten se pelastava enkeli. - Minä varmasti suljin sen lukon.
Miten se ovi olikin auki sitten kun se Seppo tuli.
Tuttu mies minulle tulee kopistelemaan.
Ovi olikin auki ja tulee sisälle.
Hetken aikaa pyörii ja oli jo poislähdössä.
Huomasi mytyn rappusten alla ja huomasi, että Simppa on siellä.
Olin jo aika pakahtunein kasvoin.
Sitten kun hän elvytti minua ja palasin maan pinnalle.
Ajattelin, että en ainakaan taivaassa ole, kun törkyturpa on yläpuolellani.
Hän oli vähän karsean näköinen tyyppi.
Pelkäsin hänen antaneen tekohen- gitystä. Siihen olisin varmasti kuollut.
Joka tapauksessa hieno ele, hienolta mieheltä.
Se oli se viimeinen, jossa olit lähellä kuolemaa.
Välillä oli sellaista, jossa puukolla sinua yritettiin tappaa ja -
voi sanoa, että ihan Jumalan armosta selviydyit. - Kyllä.
Jumala osoitti kaikin tavoin, että minä rakastan sinua. - Joo.
Minä välitän, mitä sinulle kuuluu oikeasti.
Et ollut elämässäsi koskaan henkilökohtaisesti kokenut -
rakkautta maan päällä. Jumala halusi osoittaa ja jos mennään siihen -
viimeiseen hetkeen, jolloin annoit elämäsi Jeesukselle, niin kerrotko sen.
Tuttuja oli lähtenyt Seinäjoelta Siuntioon Karisma-kotiin.
Olin kuullut Konnakuorosta.
Ajattelin, että se on minun viimeinen mahdollisuus.
Seinäjoella oli Sakari Kujala diakonisihteerinä.
Kurkutin sitä, että sinun on pakko soittaa, on pakko päästä sinne.
Koko heinäkuun -85 rynkytin Sakarin ovea, -
että pääsisin sinne hoitoon. Sain 2 kk:n maksusitoumuksen.
Heinäkuun viimeinen päivä matkustin Helsinkiin ja sieltä Siuntioon.
Pääsin hoitoon ja se oli minulle kuin lottovoitto.
Mitä siellä tapahtui?
Seuraavana päivänä olin tosi huonossa hapessa. Olin tärisevä ukko.
Siellä oli johtajatar Helena Laine.
Kun annoin hänelle paperit ja tehtiin asiat selviksi.
Hän sanoi, että Simo - olin jo lähdössä, ovenkahvassa, -
lähdössä pois lepäämään. Hän sanoi, että mitä jos rukoiltaisiin.
Hän siunasi minut taivastielle uudelleen.
Siinä minä synnyin uudelleen.
Olin jo rynkyttänyt Herran ovea -
mutta siinä hetkessä heinäkuussa vai oliko jo elokuun puolta -
minä vapauduin.
En tiennyt sitä mutta meni 3 kk ennen kuin lähdin eka lomalle.
Lähdin Seinäjoelle. Jotenkin ihmiset olivat -
vähän ennakkoluuloisia. Menin kokoukseen niin he katsoivat, -
että pitäisi yöpaikkaa tälle kaverille niin kaikilla oli jotakin esteitä.
Kukaan ei halunnut ottaa minua yöksi.
Sanoin seurakunnan työntekijälle, että pärjäsin ennen tuolla kännissä, -
sumussa ja humussa, niin kai nyt yhden yön selvin päin -
ja kitara on vielä matkassa. Menen evankelioimaan tuonne kadulle.
Menin ja ennen joulua pyörin lumisateessa.
Menin pahimpaan alkoholistikämppään.
Siellä oli komeat viinakset pöydässä.
Trahteeri oli valmiina. Koko yön pojat yrittivät minulle tarjota -
mutta sanoin, että Jeesus on vapauttanut. Ei tarvitse enää ottaa.
Todistelin ja laulelin pojille.
He melkein kaikki ovat jo poissa. Minä saan vielä elää Jumalan armosta.
Sinun sydämelle tuli sitten perustaa ystävien kanssa katulähetys-yhdistys.
Kyllä perustimme myöhemmin.
Totta kai minulla oli Seinäjoella paljon ihmisiä joita tunnen.
Muutenkin se katu kutsui.
Uskottavuuskin on sopivasti, että ne kohtaavat.
Lähdettiin sitten 2001 varsinaisesti Seinäjoella kaduille ja kujille -
kertomaan ihmisille Jeesuksesta.
Varsinkin alkoholisteille jotka olivat pahimmassa saumassa.
Sinulla oli ensimmäinen, josta voisit kertoa.
Kuka hän oli ja mitä Jeesus teki hänelle?
Meillä oli ensimmäiset tilaisuudet 2 viikon välein.
Pidettiin ystävän tuvalla Seinäjoella. Siinä tuli miehiä.
Haimme kotoa ja kärräsin autolla ovelle asti ja melkein kannoin tuolille.
Olivat niin heikossa hapessa. Yksi niistä oli Aarne Katila.
Hän oli entinen poliisi. 18 v. oli poliisina -
ja 18 vuotta oli alkoholisti.
Se oli sellainen, kun Aarnen elämä muuttui.
Se oli sellainen ihan käänteentekevä paikallisesti ja myös kauaskantoisesti.
Ihan Helsingistä asti tuli porukkaa kääntymään Seinäjoelle. - Aivan.
Miten hänen elämänsä oikein muuttui, kun kohtasit hänet?
Ne olivat aitoja, hienoja hetkiä.
Nämä ihmiset olivat niin kuin ... tietysti on paljon hyviä evankelistoja -
ja työntekijöitä, joiden kanssa teimme yhteistyötä. En ollut mitenkään yksin.
Ennen kaikkea Jeesus oli siellä. Siellä oli rauha ja rakkaus -
ja ihana Jumalan läsnäolo lepäsi tilaisuuksissa.
Se oli oikeastaan ihme, jos ihmiset eivät muuttuneet tilaisuuksissa.
Aika nopeasti kävi niin, että Ystävän- tuvalta siirryttiin Vapaakirkkoon -
pitämään tilaisuuksia. Niissä kävi 100 ihmistä.
Se oli aivan verratonta Seinäjoella.
Omissa kokouksissa saattoi olla 30-40 pienemmissä tilaisuuksissa.
Yhtäkkiä katulähetys valtasi näin paljon. Oli suosittu ihmisten joukossa.
He tulivat katsomaan ja kuuntelemaan mitä on tapahtunut.
Miten ihmiset, jotka tunsivat sinut vanhassa elämässä Seinäjoelta, -
kun lähdit Ruotsiin ja olit muualla päin Suomea.
Sitten palasit uskossa lopulta ja lähdit tekemään katutyötä.
He näkivät muutoksen mikä sinussa on tapahtunut. - Niin kyllä.
Totta kai se oli ... olen aina ollut avoin näistä taivas-asioista.
Olen uskaltanut aina ihmisille kertoa mistä se voima tulee ja -
mistä olen avun saanut.
Paljon olen rukoillut ihmisten puolesta ja ollut esillä näissä asioissa.
Olet myös tässä myöhemmässä iässä -
tutkinut äitisi historiaa ja omia sukulaisia.
Olet saanut erityistä rakkautta vanhemmiltasi.
Kyllä ja saanut hoitaa myös sisaruksia ja olla tutustumassa.
Minulla oli ensimmäinen kohtaaminen omiin sukulaisiin,
kun olin mielisairaalassa mopolähettinä.
Tiesin, että veljeni on siellä hoidossa.
Sain kohdata hänet siellä ja myöhemmin -
-nyt hän viime vuonna menehtyi- niin Lauri oli ihana veli.
Joo. - Hän oli minua 10 v. vanhempi. Tosi rakas.
Niin kuin sanoit vanhemmistani. Erityisen rakkaaksi tuli äiti. - Joo.
Äiti on ollut valtavan suloinen ja oli loppuun asti.
Elämä oli raskasta mutta hän oli sitkeästi äiti.
Loppumetreillä myöskin isäsi tuli uskoon. - Isä tuli uskoon.
En tiedä, jokainen ratkaisee iankaik- kisuuskysymykset sisimmässään.
Kaikki eivät niistä kerro mutta isä teki parannuksen -
2 viikkoa ennen kuolemaansa. - Joo se on mahtavaa.
Samoin kasvatti-isäni, äiti ja kasvattiäiti.
Jos ajattelet Seinäjoen ympäristöä.
Siellä varmasti on koko ajan tarvetta katutyölle.
On ja joka puolella Suomessa on niin valtavasti ihmisillä monenlaista.
Monet asiat liittyvät perheisiin.
Uskon, että se on yksi teema mistä tulen jatkossa puhumaankin.
Aivan. - Rakastakaa toisianne, puhu- kaa toisillenne. Silloin kun on aika.
Kun aika menee ohi, voi olla ettei mitkään puheet auta. Älkää erotko.
Kun ihmiset eivät tiedä elävätkö he huomenna.
Parannus täytyisi tehdä tänään ja pelastua.
Se juuri, että aika on rajallista.
Sen huomaa kaikesta. - Kuule Simo. Nyt on 1,5 min. aikaa -
niin voisit katsojille sanoa mitä Pyhä Henki sanottavaksesi antaa.
Ole hyvä. - Joo, kiitos rakas Jeesus, että oikein jokainen kuulija ja katsoja.
On elämäntilanteesi mikä tahansa niin Jumalalle kaikki on mahdollista.
Voin vakuuttaa ihan 100 % tai 110 %, että jos Jumalaa ei olisi -
ja sitä apua mikä tulee. Jumalan asiat on näkymätön juttu -
mutta se näkyy meistä ulospäin kenenkä omia me olemme.
Kukaan ei voi sanoa, että Herra ei voi auttaa.
Kyllä Jeesus auttaa. Annat Hänen tulla sydämeen.
Hän antaa sinulle sen tarkoituksen mikä on ehkä ollut vähän hakusassa -
tähän asti elämässä. Jumala voi siinäkin auttaa.
On ihmisiä, jotka oikeasti rakastavat ja välittävät sinusta.
Uskalla kääntyä jonkun ystävän puoleen seurakunnassa -
tai missä ikinä liikutkaan. Jonkin sellaisen ihmisen kanssa, -
joka tuntee Jeesuksen. Uskalla sanoa hänelle joku ajatus.
Ajatus Jumalan sydämeltä ja ottaa yhteyttä.
Kiitos Simo, että avoimesti kerroit oman elämäntarinasi.
Se olkoon rohkaisuna kaikille niille, -
jotka etsivät läheistä yhteyttä Jeesukseen.
Herra sinua siunatkoon ja sitä työtä mitä nyt teet siellä Pohjanmaalla.
Kiitos. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077
tai voit lahjoittaa pankkitilille ruudussa näkyvällä viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola