ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mu seekordne külaline on olnud 3 korda surmasuus.
Samas olid ka tema lähtekohad sellised,
mida ühelegi lapsele ei sooviks.
Tere tulemast Simo Palomäki! - Tänan!
Räägi oma perest ja lapsepõlvest.
Olen pärit 7-lapselisest perest, kus olid ka ema ja isa.
Olen vanuselt tagantpoolt teine. Meil oli 5 poissi ja 2 tüdrukut.
Pidin beebina eri põhjustel oma vanematekodu maha jätma.
Olin siis 3-nädalane.
Mind viidi Ylistarost Lapuasse asenduskoju.
Seal olid beebide jaoks omad osakonnad,
kus nende eest siis hoolitseti.
Sul pole kunagi olnud õieti võimalustki õppida tundma oma vanemaid?
Tookord ei.
Ega tollest ajast muidugi suurt palju ei mäleta ka,
kuna olin ju nii väike laps veel.
Kuid rääkides sellest kõigest juba täiskasvanuna
oma vanema õega,
siis mäletan, kuidas ta ütles, et kui ema mind köögis pesi,
siis tulid need lapse äravõtjad.
Neil oli jube kiire.
Mu sokike oli kukkunud õue peale, kui auto minema sõitis.
Sokike jäi mu õele, kes oli siis alla 10-aastane tüdruk.
Ta ütles, et see sokike oli talle kalleim aare.
- Isa alkoholilembuse tõttu kannatas su pere väga palju.
Nii ma olen kuulnud, kuigi sellest pole palju räägitud.
Sinu kodu, millest räägime, asub 1,5 km kaugusel minu kodust.
Kui sa sündisid, olin mina 15-aastane.
Seetõttu tundsin su peret paremini, kui sina.
Ma imetlen Jumala headust, sest näen sind täna veel elusana.
Mõtlesin, et sellest majast ei tule enam ühtegi korralikku inimest.
- Aga ikka tuli.
Jumal hoidis mind eemal sellest kodust
ega lasknud mul kõike seda koledust näha.
Aga ikkagi olin ma vahepeal minekul.
Tõsiasi, et sa ei saanud tunda ema armastust
ja olid ka teises kohas kasulaps,
andis su enesehinnangule tugeva hoobi.
Ja seoses sellega on olnud palju teisigi dramaatilisi asju.
See on kurb.
Samas on mul lapsepõlvest pildid, kus olin muidu naerusiune poiss,
kuigi rõõmu põhjuseid oli siiski vähe.
Naabripoisid rõõmutsesid tihti mitmete asjade üle,
mis nad vanematelt said.
Kogesin, et mina jäin nendest asjadest ilma.
Ma ei osanud seda mõista.
Selliste lähtekohtade tõttu oled ka maitsnud vanglaelu.
Läksin 15-aastaselt Seinäjoele kutsekooli.
Siis läksin ka kasuperest ära.
Hakkasin omaette elama.
Kutsekooli aeg möödus nagu ta möödus.
Edasi läksin tööle.
Mul oli suur tahe elus õnnestuda ja olla edukas.
Aga alkohol oli vägijook,
ilma milleta ma ei julgenud tantsuõhtutele
tüdrukuid tantsule võtma minna.
Madal enesehinnang viiski sind hiljem toimunud asjadeni.
Tegu oli häbiga, mis oli minu jaoks üsna nõrk koht.
Mäletan, kui poisid tahtsid mind kiusata,
siis ma polnud selline suurt kasvu poiss,
vaid pigem selline kõhnake.
Aga ma andsin neile vastu ja seisin iseenda eest.
Nii oli vaja olla karmides kiusamise olukordades.
Kuidas su elu täiskasvanuks saades jätkus?
Mul oli kogu aeg rahapuudus.
Juba 16-aastaselt tegin koos sõpradega
sissemurdmisi tanklatesse.
Siis mind võeti kinni ja ma jõudsin ka kohtu alla.
Siis mõtlesin, et nii see elu ikka minna ei saa.
Elus on muudki, kui need lollused. Nii et tookord lõpetasin.
Aga mu sõber jätkas ja pidi seetõttu palju vangis kannatama.
18-aastaselt kolisin Rootsi.
Olin siis Atrias tööl.
Siis kuulsin, et Rootsis otsib Volvo tehas endale mehi tööle
ja ma läksin sinna.
See oli 1975. aastal.
Seal oli ka palju soomlasi tööl. - Neid oli üsna palju.
Ma kolisin Lõuna Rootsi Malmö piirkonda.
Seal oli 16 000 inimest, kellest neljandik olid soomlased.
Seal oli üle saja eri rahvuse.
Väga kirev seltskond.
- Kas ka siis oli alkohol su elu lahutamatuks osaks?
Oli. Ja hiljem ka natuke narkootikume.
- Kas tegite ka sulitempe?
Sulitempe mitte nii väga, aga kaklused olid küll tihti.
Soomlastel olid seal omad tantsulkad ja muud tegemised.
Aga vahele tuli ka kurbi asju.
Mälu kadus, nii et ei mäletanud enam, mida olime teinud.
Politsei ajas meid taga.
Oli karme olukordi.
Kord tahtsin proovida,
kuidas oleks sõiduautoga rekkale otsa sõita,
et näha, kas see kaldub teelt kõrvale?
Kaks rekkat kaldusid.
Seal oleks ka su elu võinud lõppenud? - Just.
Mul oli kaine tüdruksõber kõrval.
Olin siis amfetamiini laksu all.
- See teeb nii segaseks.
Jah, see pole mõistliku inimese tegu. See on hingevaenlase töö.
Rootsi vanglas istudes Jumal juba kutsus sind?
Jah, olin siis teist korda 1980. a Sundsvalli lähedal vanglas.
Mul oli Rootsist väljasaatmise otsus.
Olin Rootsis nii palju paha teinud,
et nad pidasid paremaks mind Soome tagasi saata.
Vanglas oli igasugust tegevust.
Seal oli 1-2 soomekeelset kuulutust infotahvlil: "Vaimulik koosolek".
See kuidagi jäi mulle taha kuklasse tiksuma
ja kui seda soome keeles lugesin, tekkis küsimus, mis see on?
On need jehoova tunnistajad või kes?
Seal pakuti kohvi ja lauldi.
Aga tol ajal need vaimulikud asjad mind veel väga ei huvitanud.
Mul oli ka teatud maine - karmi mehe maine.
Ühel õhtul, 5-10 min. peale kella 18.00,
mil see koosolek pidi algama,
läksin sööklauksele vaatama.
Nägin, et seal suures sööklas polnud ühtegi kuulajat .
Teel sööklasse oli rohkelt lund, kuna oli ju jaanuarikuu
ja ma mõtlesin: "Keegi pidi tulema meile, vangidele,
60 km kauguselt rääkima Jeesusest."
Kuid kedagi polnud kuulamas.
Nii käisin kogu vanglakorpuse läbi
ja kutsusin mehi nii soome kui rootsi keeles:
"Tulge koosolekule!
Seal on ilusad tüdrukud. Pakutakse ka kohvi ja saiakesi."
Need "tüdrukud" olid keskealised, umbes 50-60 aastased.
Igal juhul läksin mina sinna viimaste seas.
Meid oli seal umbes 40-50 meest,
samas kui kogu vanglas oli kokku 80 vangi.
Igaüks sai seal kuulda midagi ja Jumal ka puudutas kedagi.
Jah. Seal oli üks mees, kes rääkis, kuidas ta vabanes alkoholisõltuvusest.
Sellest mehest oli näha, et ta räägib tõtt.
Oli näha, et ta on päriselt puutunud kokku Jeesusega,
kellest ta rääkis.
See oli tähendusrikas õhtu.
Ma ei jäänud seal kellegagi juttu ajama.
Küll aga võtsin sealt kaasa kaks "Hea sõnumi lehte".
Poetasin need salaja oma vangla kuue alla.
Läksin tagasi kongi
ja hakkasin voodis olles ühte neist lugema.
Äkki hakkasid suured pisarad voolama mööda mu põski.
Jumal hakkas mind võimsal moel puudutama.
Mõtlesin, et mis minuga nüüd toimub?
Tundus, et aastatepikkused barjäärid said murtud.
Samuti kogu viha, kangus ja kibedus, mis mu sees olid
ja mis olid sundinud mind noorena end kalgiks tegema.
Sealt see kõik kokku koguneski.
Lugesin ühe soome pere kohta, kes olla olnud tohutult patused.
Isa ja ema - noor paar, kellel oli 2 väikest last.
Mõtlesin, et nemad pole mingit pattu teinud -
mina olen see, kes on pattu teinud!
Siis äkki pani Jumal mind põlvili.
Ma polnud kunagi põlvitanud Jumala ees.
Kuid seal kongis põlvitasin esimest korda
peale seda koosolekut.
Palusin: "Jumal, kui oled olemas, siis tahan kohtuda Sinuga,
kui tagasi Soome lähen.
Saada mu juurde inimesi, kes Sind tunnevad!"
Ma ise unustasin selle palve, aga Jumal mitte.
Sa tulid tagasisaadetuna Soome ja olid siin,
aga hingevaenlane ei andnud järele ja su elus juhtus nii mõndagi.
Jah. Ma tulin Seinäjoele
ja sattusin keskpargis kokku halvima joomakambaga.
Neid oli 100 meest ja naist, kes jõid hommikust õhtuni ja ka öösel.
Siin hakkaski juhtuma igasuguseid asju.
Soomes oli skinheadidel natuke teine maine kui Rootsis.
Paljud olid väga vägivaldsed.
Me ei hakka kõiki neid asju läbi käima,
kuid kõige viimane juhus oli see, kui püüdsid end üles puua?
See oli Jumala armastuse osutus minu allaandmise juures.
Ma andsin alla. Tahtsin endalt elu võtta.
Olin proovinud kõiki võimalusi, et saada korralikuks inimeseks,
aga seejärel siiski alla andnud.
Ühel päeval, kas jaanuaris või veebruaris,
kui oli kõva pakane,
kõndisin mööda linna koju.
Mul oli oma maja.
Kõndisin koju ja panin omale nööri kaela.
Läksin trepile, mis viis elutoast magamistuppa
ja poosin ennast.
Uksed olid lukus ja keset ööd keegi ei teadnud,
et ma olen seal pimedas majas.
- Aga Jumal teadis.
Ta saatis ühe inimese, kes polnud küll usklik,
kuid kellest sai sinu päästeingel.
Tegelikult ma ju panin uksed lukku.
Kuidas sai uks lahti olla, kui see Seppo, tuttav mees,
sinna kolistama tuli ja uks oligi lahti?
Ta astus sisse ja mina olin juba minekul.
Ta kuulis trepi all kolinat.
Ta nägi, et ma olen seal ja juba näost kaame.
Ta elustas mind ja ma tulin seejärel maa peale tagasi.
Sain aru, et taevas ma kohe kindlasti pole,
kuna üks karmi näoga vend vahtis mulle vastu.
Kartsin, et ta hakkab mulle kunstlikku hingamist tegema,
mille tõttu oleksin kindlalt surnud.
Aga igal juhul oli tegemist toreda mehega.
Oli see viimane kord, kui surmasuus olid?
Vahepeal püüti sind ka pussnoaga tappa.
Elasid selle täitsa Jumala armust üle.
Jah.
Jumal näitas kõikidel viisidel, et Ta armastab mind;
et Ta tõeti hoolib minust täiega.
Sest sa polnud kunagi oma elus saanud kogeda tõelist armastust,
mistõttu Jumal tahtis tuua seda su ellu.
Kui minna selle viimase hetke juurde, mil sa oma elu Jumalale andsid,
siis mis toimus? Räägi sellest!
Ühed mu tuttavad läksid Seinäjoelt Siuntiosse
Karisma koju.
Olin kuulnud sellest nii mõndagi
ja mõtlesin, et see on mu viimane võimalus.
Sakari Kujala oli Seinäjoel diakoonia sekretär.
Utsitasin teda takka, et ta peab sinna helistama
ja ma pean sinna saama.
Käisin kogu 1985. a. juulikuu Sakari ukse taga,
et sinna ikka saada.
Siis sain 2 kuu eest makstud ja 31.07. sõitsingi Helsingisse
ning sealt edasi Siuntiosse.
Sain sinna Karisma koju, mis oli mu jaoks nagu lotovõit.
Mis seal Siuntios toimus?
Järgmisel päeval, kui ma sisse sain, olin väljanägemiselt väga räbal.
Värisesin üle keha ja oli kui mingi vana ätt.
Seal oli juhataja Helena Laine,
kes, kui ma talle oma paberid andsin, ütles, kui juba ukse vahel olin,
et minna oma tuppa puhkama:
"Kuule Simo, mis oleks, kui me palvetaksime?"
Ta õnnistas mind pöörduma taevateele.
Siis kogesingi uuestisündi.
Ma olin juba proovinud seda Jumala ust,
aga siis augustis sain juba lõplikult vabaks.
Ma ei teadnud seda.
Läks 3 kuud, kui läksin esimest korda puhkusele.
Läksin Seinäjoele.
Inimestel olid siiski mingid eelarvamused.
Läksin ühele teenistusele.
Nad vaatasid, et peaks mehele öömaja andma,
aga kõigil olid mingid takistused ette tulnud.
Keegi ei tahtnud mind ööseks enda juurde võtta.
Siis ütlesin koguduse töötegijatele:
"Kui olen enne purjuspeaga udus ja külmas hakkama saanud,
eks ma elan ka selle ühe öö seal üle.
Mul on veel kitarr ka kaasas, nii et lähen tänavale evangeliseerima."
Nii läksingi enne jõule tänavale ja liikusin lumesajus ringi.
Läksin ka kõige hullemate joodikute juurdea,
kus oli laual suurel hulgal alkoholi.
Poisid proovisid seda mulle terve öö pakkuda,
aga ma ütlesin neile:
"Jeesus on mind vabastanud ja mul pole vaja enam võtta."
Tunnistasin seal neile ja laulsin.
Kahjuks on nad meie hulgast kõik lahkunud,
aga mina võin veel Jumala armust elada.
Sulle tuli südamele
luua koos sõpradega tänavamisjoni ühing.
Jah. Selle me hiljem lõimegi.
Tundsin Seinäjoel paljusid inimesi.
Tänav kutsus ka muidu.
Ka usutavus oli seal üheks tegijaks.
2001. a. läksime päriselt Seinäjoe tänavatele.
Rääkisime inimestele Jeesusest.
Eriti alkohoolikutele, kes olid halvemas olukorras.
Sul oli, kellest ja millest rääkida; kes Jeesus oli ja mida Ta tegi.
Pidasime koos sõbraga 2 nädalaga esimesed koosolekud Seinäjoel.
Sinna tuli palju mehi.
Käisime neil ka kodudes järel - olime neil autoga treppis
ja pärast kandsime tagasi, sest nad olid nii nadis seisus.
Üks neist oli Aarne Katila. Ta oli endine politseinik.
Ta oli 18 aastat politseinik ja 18 aastat ka alkohoolik.
See oli koht, kus Aarne elu muutus.
See oli kohalikus kontekstis pöördepunktiks.
Ka kaugematest kohtadest - isegi Helsingist,
tuldi Seinäjoele "pöörduma".
Kuidas su elu peale seda muutus, kui Jeesusega kokku puutusid?
Oli toredaid hetki. Inimesed olid toredad.
Nende hulgas oli palju häid evangeliste ja töötegijaid,
kellega me koostööd tegime.
Nii et üksi ma seal ei rabelenud.
Ennekõike aga oli seal Jeesus, rahu ja armastus.
Nendel teenistustel oli imeline Jumala ligiolu.
Oli lausa ime, et inimesed neil koosolekutel ei muutunud.
Edasi liikusime vabakirikusse pidama neid koosolekuid
ja neil käis 100 inimest.
See oli Seinäjoel midagi võrratut,
sest me tavakoosolekutel käis tavaliselt vaid 30-40 inimest.
Nüüd äkki aga oli tänavamisjon.
See oli inimeste seas väga populaarne.
Nad tulid vaatama ja kuulama, mis toimub.
Inimesed, kes sind su vana elu järgi Seinäjoel tundsid
ja sellestki teadsid, kui Rootsi läksid ja mujal Soomes olid,
tulles lõpuks usklikuna tagasi ja hakates tegema tänavatööd,
siis nad nägid, mis muutus sinus oli toimunud.
Jah.
Olin olnud avameelne ja julgenud inimestele rääkida,
kust see vägi tuleb ja kust see alguse saab.
Olen inimeste eest palju palvetanud ja usuasju ikka esil hoidnud.
Oled vanemas eas uurinud oma ema ja lähisugulaste elulugusid.
Sul on tekkinud tõeline armastus eriti oma vanemate vastu.
Jah. Ühtlasi olen saanud hoolitseda ka oma õdede-vendade eest.
Esimene kohtumine oma sugulastega oli siis, kui olin vaimuhaiglas.
Olin seal MOPO-saadikuna
ja ma teadsin, et mu vend on seal ravil.
Mul õnnestus teda seal kohata,
kuid möödunud aastal ta lahkus siit ilmast.
Lauri oli tore vend. Ta oli minust 10 aastat vanem.
Ta oli tõeliselt kallis.
Ja kui jutuks tulid vanemad, siis ema sai mulle eriti armsaks.
Ema oli alati nii õrn ja armas ja oli seda kuni lõpuni välja.
Tal oli raske elu, aga ta pidas sitkelt vastu.
Viimastel eluhetkedel sai ka su isa usklikuks?
Isa sai usklikuks,
kuna hakkas vist ka igavikulistele asjadele mõtlema.
Isa sai usklikuks 2 nädalat enne surma.
- See on vägev!
Samuti mu kasuema ja kasuisa.
Kui mõelda Seinäjoele ja selle ümbrusele,
siis seal on kogu aeg vajadus tänavatöö järele.
On. Ja igal pool Soomes on inimestel tugevalt mitmeid vajadusi.
Mitmed asjad on seotud peredega.
Usun, et see on üks teema, millest hakkan edaspidi rääkima.
Armastage üksteist!
Rääkige üksteisega siis, kui on veel aega!
Siis, kui aeg otsa saab,
siis ei ole enam mingit rääkimise võimalust.
Ärge minge üksteisest lahku!
Inimesed ei tea, kas nad homme veel elavad,
mistõttu meelt tuleks parandada juba täna ja saada päästetud.
Jah. Just see, et aeg on piiratud. See on märgatav.
Nüüd on veel umbes 1,5 minutit aega, et võiksid meile, vaatajatele, öelda,
mida Püha Vaim sulle öelda annab.
Tänu kallis Jeesus!
Hea vaataja ja kuulaja, olgu su elu olukord milline tahes -
Jumalal on kõik võimalik.
Võin garanteerida 100 või isegi 110%,
et kui Jumalat ei oleks, siis seda abi ei tuleks.
Jumala asjad on nähtamatud,
aga see paistab välja meist, kelle omad me oleme.
Keegi ei saa öelda, et Jumal ei saa aidata.
Jeesus aitab.
Lase Tal tulla oma südamesse!
Ta annab sulle selle eesmärgi, mida oled senini oma elus otsinud.
Jumal saab sind selles aidata.
On inimesi, kes sind tõesti armastavad ja sinust hoolivad.
Julge pöörduda kellegi sõbra poole kas koguduses või mujal,
kus sa liigud.
Julge öelda kellelegi sellele, kes tunneb Jeesust
ja kelle südames on jumalikud mõtted.
Võta nendega ühendust!
Aitäh Simo, et rääkisid avameelselt oma eluloo.
Olgu see julgustuseks kõigile neile, kes otsivad lähedast suhet Jeesusega.
Jumal õnnistagu sind ja seda tööd, mida praegu Pohjanmaal teed!
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa