Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Jokaisella vieraallani on hyvin mielenkiintoinen tarina, -
miten Jumala on johdattanut elämää. Tervetuloa Sami Ettanen.
Kiitoksia, oikein siunattua olla paikalla.
Uskon, että monet katsojat tietävät, että sama kasvo on ollut -
hyvin monta kertaa jo monessakin ohjelmassa mutta -
erityisesti viimeisimmässä ohjelmassa, -
johon palaamme ohjelman lopussa -
niin että jännitys saa jatkua. Kerrotaan Sami missä synnyit, -
millaiseen kotiin? Oliko se uskovainen vai minkä tyyppinen?
Olen syntynyt Porissa. Hyvän työtoverini Alu Miikan kanssa -
vitsaillaan siitä, kun hän on Porista, että ymmärsin jo vuoden vanhana -
lähteä sieltä pois Jyväskylän suuntaan. Meidän tiet erosivat, -
ei olla enää saman kaupungin kasvatteja.
Jumala todella on johdattanut elämää ihan pienestä pitäen.
Meillä oli ihan normaali luterilainen perhe.
Meillä on kyllä jonkin verran luettu jouluevankeliumia, -
käyty sukujuhlissa kirkossa ja käytiin seurakunnan pyhäkoulussa.
Kävimme kerhossa. Jyväskylässä ollessa muistan, kun meitä on 3 lasta -
ja 1 v. 3 kk kaikilla eroa iässä. Olin jo kolmatta kertaa samaa -
seurakunnan kerhoa käymässä. Itse asiassa potkaistiin pois kerhosta.
Seurakunta sillä tavalla laittoi minut kävelemään, koska olin jo nähnyt -
niin monta kertaa. Tykkäsin vain jossakin naulakon päällä syödä -
eväitäni kerhoaikana. Tädit totesivat, että josko se olisi käyty tämä kerho.
Sillä tavalla kontaktipintaa oli uskonasioihin -
mutta ihan yleisellä tasolla pelkästään.
Kävitkö koulua Jyväskylässä? - Kyllä koko kouluaikani.
Sieltä Keuruulle armeijaan pioneeriporukkaan.
Kun tulin armeijasta takaisin niin tapasin entisen tyttöystäväni -
eli nykyisen vaimoni. Aloimme seurustelemaan.
Sitä kautta tie vei Tampereelle. Appiukko lähetti yrittäjäksi -
Tampereen suuntaan ja vaimon perässä Tampereelle tuli lähdettyä.
Siellä vuoden -87 jälkeen on tullut Tampereella asuttua. - Aivan.
Jos oikein ymmärsin niin seuraavat 20 v. elit sellaista hyvin tavallista -
suomalaisen turvallista elämää, -
jossa uskonasiat olivat samalla tavalla kuin vanhemmillasi.
Muulla tavalla se ei näkynyt elämässäsi. - Ei näkynyt, -
ihan samanlailla elettiin siltä pohjalta mikä oli omaksuttu omasta perheestä.
Kyllä avoimia oltiin asioille. Ei niissä mitään negatiivista ollut.
Tietysti se elämä vei, kun oli pienet lapset ja yrittäjätausta.
Töitä tuli paljon tehtyä. Ehkä tuli haettua jollakin tavalla elämän -
onnellisuutta tai nautintoa muun näköisistä asioista.
Jumala on tietyllä tavalla johdattanut siinäkin.
On kuitenkin suhteellisen siivoa elämää tullut elettyä.
Ei sillä tavalla mitään ongelmia ole tullut päihteiden -
tai minkään muun sellaisen kanssa.
Jonkinlainen T-risteys tuli kun olit viikon Lapin erämaassa.
Se oli sellainen, että appiukko on ollut minulle -
hengellinen isä tietyllä tavalla.
Hän oli esimies töissä pitkän aikaa mutta oli hyvä kaveri myös.
Harrastimme paljon yhdessä. Pelasimme golfia, -
käytiin hillareissuilla Lapissa. Olin 15 v. peräkkäin hänen mukanaan, -
hän kävi yli 30 v. Siihen aikaan siellä Savukosken korvessa -
ei esim. kännykkä kuulunut. Sallasta pohjoiseen sai olla ihan rauhassa.
Ei kännykkä kuulunut, kukaan ei häirinnyt. Se oli aika tavatonta, -
koska elettiin aika hektistä aikaa työelämässä ja yrittäjinä.
Kalenteri eikä tuntiviisari riittänyt. Elettiin minuutti-, sekuntiviisarilla.
Kun asuimme kodassa. Appiukolla oli kotakangas.
Jäin ulkonuotiolle eräänä iltana ihmettelemään siinä.
Kuivaisesta näkyi kymmeniä kilometrejä aapaa eteenpäin.
Herra pisti pienelle paikalle etten sen jälkeenkään ole joutunut siihen.
Ymmärrän, että monelle muullekin katsojalle voi tulla tilanteita, jossa -
Herra pistää pienelle paikalle, kun alkaa puhuttelemaan ja vetää lähelle.
Samoin kävi minullekin. Sydämeen tuli vahva ajatus, -
että mikä edessäsi muuttuu, jos sinut otetaan tästä pois.
Ymmärsin, että lähimmässä koivussa yksi koivun lehti ei värähdä, -
jos minut otetaan pois. Niin pieni olin siinä hetkessä.
Tajusin sen, että on muitakin arvoja elämään etsittävä.
Tämä nykyinen ei tuo tyydytystä millään tavalla.
Tällainen pohdinta alkoi ja kestikö se parisen vuotta. - Kyllä pari vuotta -
tuli etsintäaikaa. Herra alkoi väkevästi vetämään puoleensa.
Alkoi kiinnostamaan hengelliset asiat. Onko tässä kaikki?
On työ, lapset, mökki ja kaikki on kohdallaan.
Jokin kuitenkin uupuu. Ei anna täydellistä tunnetta itsestään.
Kävi sellainen tilanne, että olimme muuttaneet uuteen asuntoon.
Vaimoni oli ollut yksin kotona.
Puhelimessa kaverinsa kanssa, joi kahvia ja keittiön pöydällä oli -
metallinen kynttilänjalka Kaukoidästä tullut tuliaisina.
Yhtäkkiä kynttiläjalka lähtee liikkumaan ympäri keittiön pöytää.
Vaimoni kaverille ihmetteli puhelimessa, että et voi uskoa.
Kynttiläjalka menee pöydällä ihan itsestään eteenpäin.
Asunto on melkein kadun tasossa. Hän katsoo ikkunasta meneekö -
lumiaura tai jokin, että se sen verran täristää, että kynttiläjalka menee, -
mutta oli kevät, keväällä ei ole lunta, lumiaurakaan ei mene.
Ei mitään selitystä miksi se menee. Se toi sellaisen ajatuksen siinä.
Vaimolla oli ollut useita kertoja tilanne, että heräsin yöllä, -
kun hän puristaa minua kädestä. Selvästi sen oloinen, että tukehtuu.
Vetää henkeä ja nähnyt painajaisia.
Kokee, että häntä tukahdutetaan, ei saa henkeä.
Hän on sanonut, että hän ymmärsi pirun istuvan hänen rintansa päällä, -
ja tukehduttaa. Nämä alkoivat mietityttämään kovasti.
Tiesimme, että nuorimman luokka- kaverin äiti oli uudestisyntynyt uskova,
piti kotikokouksia. Vaimo oli hänelle puhunut asiasta ja oli ehdottanut, -
että meidän uusi koti siunattaisiin. Sillä tavalla lähestyi asiaa.
Minäkin innostuin kovasti ja jäin kotiin odottamaan tilaisuutta.
Millainen tilanne on? 3 tomeraa rouvashenkilöä saapui kotiin.
Vanhin Helena sanoi, että saako hän kiertää täällä asunnossa.
Hän lähti kiertämään ja meni vessaan, tuli Buddhanpään kanssa pois -
ja kysyi, että onko tämä tärkeä? Sanoin, että ei on matkamuisto.
Hän sujautti kassiin ja kynttiläjalan ja pari muuta. Ihmettelimme, -
että miksi esineitä piti viedä pois? Hän kyllä selitti, että nämä -
kaikki hänen viemänsä esineet olivat Kaukoidästä tulleet matkamuistoina.
Sen takia, että ne näyttivät kivoilta ja olivat mukavia esineitä -
mutta Kaukoidässä oman uskontonsa mukaan he siunaavat niitä esineitä, -
että tulee hyvää onnea ja muuta. Kun on saanut uudestisyntyä niin -
ymmärsi, että heidän uskontonsa, henki jonka he siunaavat niihin, -
onkin se huono, saatanan henki, joka esineiden kautta -
tulee vaikuttamaan kodeissa. Tämä on kauhean vakava -
asia miettiä sitä, että onko omassa kodissa sellaisia esineitä, -
jotka ovat tulleet sellaisista maista, joissa uskonnot eivät ole kristinuskoa.
Kannattaa oikeasti miettiä, että kannattaako sellaisia pitää.
Kun esineet olivat kadonneet, koti oli siunattu ja istuimme olohuoneen -
sohvalla vaimon kanssa. Helena-rouva tulee eteen ja sanoo, -
että kuinka on, annatteko elämänne Jeesukselle? Herra oli valmistellut -
niin, että me kilpaa saatiin kyynel silmässä sanoa, että ilman muuta, -
äkkiä vaan saatiin huudahtaa asia. Niin saimme rukouksessa antaa -
elämämme Jeesukselle ja kohdata hänet elämämme Vapahtajana.
Se oli aikamoinen käännepiste. - On ollut aikamoinen.
Kun esineet katosivat ja koti oli siunattu, -
niin katosivat myös painajaiset. Niitä ei sen jälkeen ole ollut.
Millä tavalla elämä jatkui?
Menitkö johonkin seurakuntaan vaimosi kanssa?
Seurakuntayhteys jäi uupumaan. Kävimme paljon maallikkovetoisessa -
Tampereella "Kirkon tuvan porukka." 20 v. ovat pitäneet kokouksia.
Marttalassa "Kasvun paikka" ja kotiko- kouksia. Kävimme paljon kokouksissa.
Ei kuitenkaan löytynyt syvällistä seurakuntayhteyttä, -
jossa olisimme päässeet kasvamaan. Minullakin johdattui elämä niin, -
että minua pyydettiin vapaamuurareihin mukaan.
Tulin lähteneeksi ilman parempaa ymmärrystä.
Siinä ei tullut esiin etteikö olisi uskonnollisiakin asioita mukana.
No kyllä tuli. Niissä vähissä puheissa mitä oli, niin ymmärsin kyllä, -
että siellä käytetään ja siteerataan Raamatusta asioita.
Sen verran se kalskahti korvaan tutulta rippikouluajalta.
Ahaa, tuohan on hyvä. Noita juttuja muistan -
Raamatusta lukeneeni ja koulussa käyneeni. Ne oli tuttuja.
Ajatus siitä, että kun miehille 40 vähän päälle ja 50 vuoteen asti -
seurakunnilla on aika vähän tarjottavaa, sellaista joka puhuttelisi.
Kyllähän se tietyllä tavalla pikkupoikamaista ajatusta toi esille -
että salaseura ja vain kutsun kautta pääsee, kaikki ei kelpaa.
Se hiveli itsetuntoa sillä tavalla.
Onko myöskin, että esim. bisnes- miehet näkee siinä verkoston, -
jota kautta he voisivat varmistaa business-kasvua.
Kyllä varmasti sitä on. Tietyllä tavalla koin, että Leijonissa tai muissakin -
on samantyyppistä. Minä voin omalta kohdaltani sitä vain puhua -
mutta aika meni ja hengellinen elämä ei lähtenyt kasvuun.
Olimme edellisenä päivänä jossakin väkevässä kokouksessa -
vaikka Marttalassa käymässä.
Seuraavana päivänä menin vapaamuurarien kokoukseen.
Ei hengellinen kasvu tullut sen kummallisemmaksi.
Aloin Herran puoleen huutamaan ja janoamaan.
Olin kova suorittamaan uskontoa. Luin Raamattua monella kielellä -
ja eri versioita. Kovasti suoritin niin kuin vapaamuurareissa suoritetaan -
omaa hengellisen elämän kasvua. Itse tehdään itsestä parempia.
Korkeammalle hengelliselle tasolle päästään suorittamalla.
Aloin hengessä Jumalalle tuomaan sitä, että miksei tämä etene.
En ymmärtänyt, että vapaamuuraruu- della olisi ollut tekemistä sen kanssa.
Herra laittoi ajatuksen sydämeen, että Hän haluaisi kutsua minut -
kokopäiväiseen valtakunnan työhön viemään evankeliumia. Minua nauratti.
Enhän voi yrittäjänä. On enemmän töitä kuin ehdin tekemään.
En ehdi vapaapäiviäkään pitää kun muutaman. Ei ole mahdollista.
En uskaltanut vaimollekaan kertoa.
Kuitenkin rukoushetkissä siemen oli jäänyt.
Huvittuneisuudesta huolimatta sain jättää kiitollisuuden Herralle.
"Olen Herra käsissäsi. Jos haluat niin olen käytettävissä mutta Sinun -
pitää tehdä jotakin. Poista elämästäni esteenä olevat asiat.
Vahvista niitä, jotka auttavat, että näin tulee tapahtumaan."
Olin avoin ja annoin tavallaan kokonaan itseni Herralle käyttöön, -
jos Hän haluaa käyttää. - Ehkä se oli juuri avain.
Siemen oli kuitenkin jäänyt ja totta tehnyt sen -
uskonelämän kanssa. Ymmärsin, että Jumala oli alkanut työtä tekemään.
Kävi niin, että pikkuhiljaa alkoi tulemaan -
kyllästyminen muuraritouhua vastaan.
Jumala käytti muutamia henkilöitä, tavallaan omaksi hyödyksensä, -
minua kyllästyttääkseen siinä asiassa. Näin kävi, että tiesin, kun olin -
noin 3 v. rukouskamppailua Herran kanssa käynyt ja Hänelle jättänyt -
kaikki asiat hoidettavaksi. Tuli hetki, että en ollut pitkään käynyt siellä, -
kun olin tympästynyt siihen. Tiesin, että tulen jäämään pois -
mutta se tarvitsee tilanteen jossa tulee avain ja käännetään lukko auki.
Näin tuli päivä. Kohtasin Paavo Järvisen.
Olin juuri Kirkon Tuvan porukoissa luvannut lähteä -
ensimmäistä kertaa palvelemaan Kirkon Tuvan porukkaan -
Paavon kokoussarjaan, joka oli tulossa kevääksi.
Ei nimi "Paavo Järvinen" mitään sanonut, kun pidimme -
vastuuporukalla kokousta. Naama oli tuttu TV7:stä, kun tapasimme.
Pidettiin kokous ja sovittiin asiat. Seuraavana päivänä Paavo soitti -
ja sanoi, "Koen, että olet väkevä veli ja että Herra on kutsunut sinut -
kokoaikaiseen työhön". Ihmettelin mistä hän tietää, kun ei kukaan tiedä.
Vaimollekaan en ole kertonut. "Herra puhui aamurukouksessa -
mutta asioita on esteenä, että jos haluat lähteä valtakunnan työhön, -
miksi käytät aikaa asioihin, jotka eivät edistä sitä?"
Keskustelimme ja tuli muuraritouhu puheeksi.
Paavo kysyi, että onko se tärkeää? Sanoin, että ei se ole.
Olen jonkun aikaa tiennyt jääväni pois. Hän sanoi, että jos ei ole tärkeää -
ja sydämessäsi on lähteä valta- kunnan työhön niin mikset jää pois?
Sanoin, että no niin jään. Seuraavana päivänä -
kirjoitin eroanomuksen ja jäin pois.
Meni pari viikkoa, kun seuraavan ker- ran oltiin Paavon kanssa yhteyksissä.
Hän soitti ja sanoi, että lähde mukaan kokoukseen.
Oliko Lammi vai minne oltiin menossa. Lähdin ja reilu 2 v. sain -
käydä evankelistan korkeakoulua Paavon kanssa. Kiertää kokouksia -
ja opetella puheita ja rukouspalvelua. Kävi vielä niin jännästi, että -
olisiko ollut 2. tai 3. kerta Paavon mukana kokoustamassa.
Hän vinkkaa kokouksen jälkeen, että nyt rukouspalveluun.
Sanoin, että en tule. En ole ikinä rukoillut kenenkään puolesta -
enkä aloita tänäänkään. Hän sanoi, että ei kun tänne saman tien.
Mietin ja totesin, että ei kai tässä mitään sen kummallisempaa.
Uskossa eteenpäin. Menin hänen kanssaan eteen.
Muutama ihminen kun oli ollut ja oltiin rukoiltu -
niin aloin kuunnella, että enhän minä puhu edes suomea.
Mitä ihmeen kieltä oikein puhun?
Kielet tuli luonnollisesti keskellä kokousta.
Kyllä Herra on sen jälkeen säännöllisesti vienyt eteenpäin.
Elämää taaksepäin katsoessa pystyy tietyt avainkohdat selvästi -
näkemään ja toteamaan, että tässä Herra vaikutti.
Nämä oven suljettiin, nämä avattiin, tänne johdatettiin.
Ihmeellinen muutos ja näit kasvun mitä tapahtui, kun teit oikean valinnan.
Siinä oli Jumalan johdatus koko ajan mukana. - Kyllä on koko ajan ollut ja -
varmasti sellainen antautuminen Jumalan käyttöön -
vaikkei välttämättä ymmärtänyt, että mikä se oli. Se jostain vain tuli.
Samanlailla, kun oltiin uskon- ratkaisu tehty ja Jeesus kohdattu -
niin reilu vuosi siitä tuli tarve tai se toteutui vuosi siitä.
Tarve tuli aikaisemmin lähteä kasteelle.
Valtava sisäinen kutsu siihen.
Järjellisesti luin paljon kasteista, Raamatusta ja kasteopetuskirjoja.
Koitin keksiä järjellisiä syitä kuinka vaimollekin esittäisin asian.
Sekin oli luonnollista, kun otin puheeksi, että tällainen ajatus -
on tullut sydämeen. Hän sanoi, että niin hänelläkin. Se oli luonnollista.
Sen verran vielä vapaamuurariuteen, -
että niitä on kuitenkin Suomessakin 5000-7000.
Ihmisiä, jotka luulevat olevansa sellaisessa seurassa, joka -
mahdollisesti vie taivaaseen. On suuri huoli, että he ovat siinä harhassa.
Se on sillä tavalla. Itse koin väkevästi, kun jäin pois.
Rukouksessa Herralle jätin, että näytä mikä se asia on -
minkä takia se piti jättää pois? Oli jännä kuvio, että olimme -
syyskuussa kaveriporukalla juuri lähdössä Israeliin ensimmäistä kertaa.
Olimme Aleksanterin kirkossa rukouspalvelussa.
En muista rouvan nimeä, joka silloin oli. Hän siunasi meidät -
palveluksessa olevatkin ja sanoi,että hän ei ymmärrä mulle tulevaa sanaa
"Herra haluaa avata Jerusalemin portit.
Kuuntele ja katso tarkkaan mitä Hän puhuu".
Sanoin: "Minä tiedän. Olemme viikon päästä menossa sinne."
Olin herkällä sydämellä siellä.
Herra puhuikin vahvasti asiasta, koska me mentiin itkumuurille.
Miesten puolella on synagoga, johon pääsee sisälle kirjastoihin.
Mentiin kaveriporukalla ja oli valtava ahdistus kun menimme sisälle.
Ihmettelin, että onpa erikoista.
Olen kauan haaveillut päästä muurille rukoilemaan.
Tulee kauhea ahdistus ja olo, että on lähdettävä pois. En voi olla tässä.
Kun katselin ortodoksijuutalaisia, -
kun he rukoilivat ja olivat omassa porukassaan.
Tuli sana, Jumala varmasti puhui, että "teatteria niin kuin sinullakin".
Kun Herralle asiaa vein -
niin Hän näytti sen oman ylpeyteni kasvamisen ja kasvattamisen -
mikä se oli minulle tehnyt siellä. Hän laittoi niin tiukalle, -
että kun lähdin evankelistauraani tekemään niin Herra pisti tiukat sanat.
Jotta oma ylpeys ei kasva niin en voi itseäni tarjota mihinkään kokouksiin.
Voin lähteä jos pyydetään.
Monesti on ollut vaikeata katsoa kun muut sopii kokouksia -
mutta itsenäni en saa markkinoida. Herra on pistänyt sen, -
koska olin kauan ruokkinut omaa itsetuntoani, omaa egoani.
Tämän Herra näytti minulle. Kun Raamattu sanoo päinvastoin, -
että joka itsensä ylentää, se alennetaan. - Joo.
Se oli sellainen ihan perussynti, kun katsotaan, että miten kävi -
lankeemuksessa jo saatanankin kohdalla.
Hänhän halusi nostaa itsensä ja oman egonsa Jumalan tasolle.
Mainitsit Miika Aallon, jonka kanssa olet evankelioimistyötä tehnyt -
mutta Mediatyö on tullut vahvasti, mihin aluksi viittasin.
Fillarievankelistat on TV7:n ruudussa ollut pitkän aikaa ja tulee jatkumaan.
Kerrotko lyhyesti mistä tämä sai alkunsa?
Me jouduttiin Miikan kanssa kämppäkavereiksi -
"Evankelistapolku" päivillä, jota Hyvä Sanoma ry ja Iso kirja järjestää.
Heti kun tapasimme ensi kertaa niin meidän näyt ja ajatukset -
loksahtivat kohdalleen vaikka me erilaisia ollaankin persoonina.
Siitä huolimatta lähti voimakkaasti ajatus siitä, että mitä voisi tehdä?
Aina kun toinen sanoi jotakin niin toinen täydensi.
Palat loksahtivat kohdalleen. Nousi ajatus lähteä TV-sarjaa tekemään.
Olisi kiva tuoda erinäköisiä työ- muotoja esille. Kannustaa ihmisiä -
lähteä tekemään valtakunnan työtä.
Ajatus lähti, että piti ensin lähteä Jeesus-bussilla liikenteeseen.
Se kariutui kaveriin, jonka perhe- syyt eivät antaneet periksi.
Mietittiin, että jäikö tämä tähän? Sanoin, että ei jää.
Jumala on puhunut kummallekin voimakkaasti, niin ei se tähän jää.
Mietittiin, että kuinka me liikumme ja nousi ajatus fillarievankelistasta.
Ennen meni evankelistatkin fillareilla ympäri Suomea tietämättä mihin -
Jumalan johdatuksessa taloihin kysellen saisiko pitää kokouksia.
Jumala on ollut vahvasti mukana.
Vauhti ja miten ovet ovat auenneet mediatyöhön, on ollut valtavaa.
Jumalan siunausta on viety eteenpäin median välityksellä, rohkaisun viestiä.
Teillä on ollut telttakokous ilman telttaa ja vanhat kunnon seurat.
Monenlaisia tällaista ruohonjuuri- tasolla tavallisia ihmisiä koskettavia.
Mediatyö on sitä, että saamme työnäkyä tuoda esille TV7:n ja radion -
kautta missä olemme mukana. Nekin ovat auenneet.
Tärkein työnäky on, että me haluaisimme seurakuntien kanssa -
lähteä pikku paikoille missä ei ole enää rukouspiiriäkään.
Pidetään siellä telttakokous ilman telttaa. Vanha kunnon herätyskokous.
Viedään soppatykki, ruoka- ja vaateapua.
Tällaista mikä kontaktien kautta on tullut.
Kohdataan siinä ihminen ihmisenä. Ihan lähi-, luomukohtaamisessa, -
joka nykypäivänä alkaa olla katoavaa kansanperinnettä.
Nuoria kun katsoo niin kulkevat kännykkä kädessä.
Jos kännykän ottaa pois, niin ne kaatuu.
Tasapainoaistikin on adoptoitunut.
He eivät osaa kohdata ihmisiä.
Tällaisista tulee hienoja kohtaamisia.
Sitä kautta saadaan palautetta paljon. - On vajaa minuutti aikaa mutta -
pyydän Sami, että sanot katsojille mitä Herra sanottavaksesi antaa.
Kiitos Isä kun Jeesuksen nimessä saadaan tässä olla.
Rukoilen ja sydän palaa sille, että lähtisimme yhteistyötä tekemään.
Ei katsottaisi mitä kaveri tekee vieressä vaan -
yhdistettäisiin voimat, mitkä meillä on. Yhdessä lähdettäisiin viemään viestiä
minkä Jeesus on meille jättänyt, viedä evankeliumin ilosanoma.
Hän on tehnyt Golgatan ristillä työt puolestamme.
Armosta saamme ottaa sen vastaan, kun Jumala tulee ja kohtaa.
Yhdistetään voimat ja pidetään kaiken päämääränä kirkastaa Kristusta -
Jeesusta aamen. - Kiitos Sami Ettanen, että annoit hyvin -
monipuolisen ja avoimen kuvauksen elämästäsi.
Uskon, että Herra vie vielä maan rajojen ulkopuolelle.
Kiitos tästä. Siunausta. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077
tai lahjoittaa pankkitilille ruudussa näkyvällä tili- ja viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola