ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Igal külalisel on oma huvitav lugu,
kuidas Jumal on ta elu juhtinud.
Tere tulemast Sami Ettanen!
Tänan ja on õnnistus olla siin saates.
Mitmed vaatajad on näinud su nägu mitmes telesaates figureerimas,
aga selle kõige viimase saate juurde pöördume saate lõpus.
Nüüd aga uurime, kus sa sündisid,
milline oli su kodu ja kas see oli usklik?
Sündisin Poris.
Viskame ikka ühe mu kolleegi, Miikkaga nalja,
kes on ka Porist pärit,
et kui ma umbes aastasena perega Jyväskyllä kolisin,
siis me teed läksid lahku
ja me polnudki enam sama linna kasvandikud.
Kuid Jumal on mu elu väikesest peale juhtinud.
Meil oli täitsa normaalne luterlik pere.
Meil loeti mingil määral jõuluevangeeliumi.
Oleme käinud suguvõsa tähtpäevadel kirikus
ja ka pühapäevakoolis.
Jyväskylä ajast mäletan, et kuna meid oli peres 3 last -
aastase ja 3 kuu vanusevahedega,
siis ma käisin seal koguduse lasteklubis mitu korda.
Kuniks mind lõpuks sealt "välja visati",
kuna olin ju juba nii mitu korda käinud
ja mu peamiseks rõõmuks kujunes eelkõige maiustuste söömine.
Küll aga oli see lasteklubi nö kontaktpinnaks usuasjadele,
kuigi ainult üldisel, pinnapealsel tasemel.
Kas koolis käisid Jyväskyläs? - Jah.
Kogu koolitee käisin Jyväskyläs.
Peale kooli läksin Keurusse sõjaväkke, pioneeriüksusse.
Peale sõjaväest tagasi tulekut kohtasin oma endist tüdruksõpra,
kes on praegu mu naine.
Hakkasime käima.
Sealtkaudu jõudsime Tamperesse. Äiapapa läks sinna ettevõtjaks.
Nii läksime ka koos naisega Tamperesse
ja alates 1987. a olemegi Tamperes elanud.
Nagu ma aru saan,
elasid sa järgmised paarkümmend aastat
täitsa tavalist ja turvalist soomlase elu.
Ususasjad olid külli au sees nagu su vanematelgi,
aga muul moel see su elust välja ei paistnud.
Ei paistnud.
Elasime selle põhjal, mille olime oma perest omaks võtnud.
Olime asjale avatud.
Mingit negatiivset suhtumist sellesse polnud.
Aga elu läks oma rada.
Meil olid väikesed lapsed
ja ettevõtja tausta tõttu tuli palju tööd teha.
Siis otsiti naudingut ja eluõnne muudest asjadest.
Jumal on teatud moel ka selles juhtinud,
et elasime suht puhast elu.
Mingit joomist ega muud sellist polnud.
Aga Lapimaal olles jõudsid ristteele?
- Jah.
Mu äi oli mulle kui vaimulikuks isaks ja eeskujuks nii elus kui ka töös.
Olime head sõbrad.
Harrastasime koos palju golfi ja reisisime koos Lapimaal.
Käisime niimoodi koos 15 aastat.
Lapimaal polnud paljudes kohtades mobiililevi üldse.
Mida põhja poole edasi, seda vähem oli levi.
Keegi ei seganud meid. Saime olla rahus.
See oli juba siis ebatavaline,
sest juba tookord oli tööelu nii tihe, et iga sekundki oli ära planeeritud.
Kuid seal elasime mingis väikeses hütis.
Jäin ühel õhtul lõkke äärde vaateid imetlema.
Jumal juhtis meid sellisesse kohta, kuhu hiljem pole sattunud.
Mul on tunne, et Jumal viib ka teisi sellistesse väikestesse kohtadesse,
kõnetamaks ja enese ligi tõmbamaks.
Nii juhtus ka minuga.
Mu südamesse tõusis tugev mõte:
"Mis sinuga juhtub, kui sind siit kord ära võetakse?"
Siis märkasin, et lähimate kaskede seas
ei värise ühegi kase ükski leht,
kui mind ära võetakse.
Sel hetkel mõistsin, et nüüd tuleb elus ka muid väärtusi otsida,
kuna tolleaegne elu ei pakkunud sel moel rahuldust.
See mõtisklus kestis paar aastat?
Jah. Paar aastat oli see otsimise aeg.
Jumal hakkas tugevalt enda poole tõmbama.
Vaimulikud asjad hakkasid pakkuma huvi.
Sellised mõtted, et kas see ongi siis kõik?
Lapsed, töö ja suvemajake... kõik on olemas,
kuid ometi kuidagi sööbid endasse
ja tajud, et see ei loo seda täiuslikkuse tunnet.
Juhtus nii, et olime just kolinud uude korterisse.
Naine oli üksi kodus ja rääkis sõbraga telefoni teel.
Ta jõi kohvi ja köögi laual oli metallist küünlajalg,
mis oli pärit Kaug-Idast reisikingitusena.
Äkki hakkas see küünlajalg köögilaual liikuma,
tehes laua peal ringe.
Naine ütles sõbrale telefonis, et sa ei usu,
aga küünlajalg me köögis hakkas laua peal ise kõndima.
Kuna me korter oli esimesel korrusel, pea maapinnaga tasa,
siis ta läks vaatama,
ega lumesahk me majast mööda sõitnud,
pannes maja värisema.
Aga kuna oli kevad, siis lumesahk teatavasti ei sõitnud.
Miks see laua peal kõndis, polnud mingit selgitust.
Ühtlasi ärkasin öösiti tihti üles,
kuna mu naine pigistas kõvasti mu kätt.
Tal oli tunne, et ta lämbub. Ta hingeldas kõvasti.
Ta nägi painajalikke unenägusid, justkui teda tahetakse lämmatada.
Mulle tundus mitu korda,
et Kurat istus ta rinnal ja püüdis teda lämmatada.
Hakkasime asjade üle järele mõtlema.
Teadsime, et me noorema lapse klassikaaslase ema
oli uuestisündinud usklik, kes pidas kodukoosolekuid.
Mu naine oli talle asjast rääkinud.
Ta tegi ettepaneku me uut kodu õnnistada.
Huvitusin sellest väga
jäädes ootama seda teenistust me kodus.
Siis tulid 3 prouat me koju.
Vanim küsis, kas ta võib me korteris ringi vaadata.
Ta liikus ringi ja käis ka me WC's, leides sealt Buddha pea.
Ta küsis, kas see on mingi tähtis asi?
Ütlesin: "Ei, ei, see on suveniir reisilt."
Ta pani selle koos küünlajala ja paari muu esemega omale kotti.
Imestasin, et miks need asjad meilt minema viiakse?
Ta seletas, et kõik need asjad olid toodud meile Kaug-Idast.
Need olid sealt suveniiridena toodud ja seda põhjusel, et need olid toredad.
Kuid need olid Kaug-Idas sealse religiooni põhjal õnnistatud,
et tuleks hea õnn jne.
Aga hiljem, peale uuestisündi, sain aru,
et nende religioon ja see vaim, mida nad nendesse õnnistavad,
ongi see paha - Saatana vaim,
mis mõjutab nende esemete kaudu ka me kodudes.
See on tõsine asi.
Tuleb tõsiselt mõelda,
kas me kodudes on mingeid selliseid asju,
mis on pärit sellistest maadest,
kus religioon pole kooskõlas ristiusuga.
Ja kindlasti tasub mõelda,
kas selliseid asju tasub üldse kodus hoida?
Kui need asjad olid kadunud ja me kodu õnnistatud,
istusime naisega kõrvuti elutoa diivanil
Helena seisis me ette ja küsis: "Kuidas on?
Kas annate nüüd oma elud Jeesusele?"
Jumal oli kõik niimoodi valmistanud, et ütlesime pisarsilmil: "Igal juhul!"
See kuidagi nagu purskus meist välja
ja me andsime palves oma elud Jeesusele,
kohates Teda kui oma elu Päästjat.
See oli te elus suur pöördepunkt?
Oli tõesti.
Kui need esemed olid läinud ja kodu sai õnnistatud,
siis kadusid ka need painajalikud unenäod täielikult.
Neid pole enam hiljem tulnud.
Kuidas elu edasi läks? Kas läksite koos naisega kogudusse?
Kogudusega liitumine jäi meie jaoks visut kui ripakile.
Käisime Tamperes ühes seltskonnas üle 20 aasta.
Neil olid seal koosolekud. Lisaks veel kodukoosolekud.
Koosolekutel sai palju käidud.
Aga me ei leidnud sel moel seda sügavat ühendust kogudusega,
kus oleksime saanud hakata kasvama.
Mu elu läks nii, et mind kutsuti ka vabamüürlaste seltskonda.
Läksingi, omamata mingit õiget arusaama nendest.
Sealt ei tulnud sel hetkel välja,
et sellega on teatud religioossed asjad seotud.
Nii palju oli, et nägin, kuidas loeti ja tsiteeriti Piiblit.
See kõlas tuttavalt leerikooli päevilt:
"Ahhaa! See on hea asi. Minagi mäletan seda.
Kunagi olen seda isegi Piiblist lugenud ja koolis õppinud."
Ehk sellisel moel oli see tuttav.
Vähemalt kõlas tuttavalt.
Lisaks veel asjaolu,
et kogudusel pole meestele vanuses 40-50 aastat
eriti midagi pakkuda, mis neid kõnetaks.
Lisaks sellele tekitas see natuke sellist väikese poisi mõttelaadi:
"Oo, selline salaselts, kuhu pääseb ainult kutsetega
ja kõiki sinna ei võetagi!"
See upitas enesehinnangut ikka korralikult.
See vist on sama nagu ärimeestel, et nad näevad võrgustikku,
mille kaudu nad saavad kindlustada oma äride kasvu.
Jah, seda ka muidugi.
Kuid seda esineb teisteski sarnastes ühingutes ja kooslustes.
Kuid ma saan muidugi rääkida vaid oma vaatenurgast.
Aga aeg läks ja mu vaimulik elu ei hakanud kasvama.
Eelmisel päeval sai oldud ühel võimsal koosolekul
ja järgmisel päeval olin juba vabamüürlaste koosolekul.
Sellest mu vaimulik kasv ei muutunud.
Hakkasin Jumala poole hüüdma ja janunesin Tema järele.
Pidasin ennast usu alal kõvaks tegijaks.
Lugesin Piiblit mitmes keeles ja erinevates versioonides.
Pingutasin ikka kõvasti
nagu vabamüürlastegi seas pingutatakse
oma vaimuliku kasvu nimel, andes endast parima,
et pääseda vaimulikult kõrgemale tasemele.
Hakkasin Jumalale vaimus ette heitma,
miks asi ei edene?
Ma ei saanud tookord veel aru, et vabamüürlus oli üks põhjustest.
Aga Jumal pani mu südamele mõtte,
et Ta tahab kutsuda mind täisajaga evangelistiks.
Naersin selle peale, mõeldes, et seda ma küll ei saa.
Mul on rohkem tööd, kui ma tehagi jõuan.
Ma ei saa isegi vabu päevi võtta,
rohkem kui mõne üksiku kogu aasta jooksul.
See pole võimalik.
Ma ei julgenud sellest ei oma naisele ega kellelegi teiselegi rääkida.
Aga neist palvehetkedest oli siiski mingi seeme jäänud mu sisse
ja ma sain kõigest hoolimata tänada Jumalat
ja öelda: "See on Sinu kätes
ja kui Sa nii tahad, siis ma olen siin kasutatav!
Aga Sina pead midagi tegema.
Pead selleks mu elust kõik takistused ära koristama!
Tee ja kinnita, et see saaks sündima!"
Olin avatud ja andsin end Jumalale kasutada,
kui Tema nii tahab.
Nii et see oli kui võti.
See oli kui seeme, mis oli jäänud.
Ja ilmselgelt oli Jumal ka teinud oma tööd mu sees
selle kõige nimel.
Juhtus nii, et tasapisi hakkas tekkima tüdimus vabamüürluse suhtes
ja Jumal kasutas selles osas ka mõnda inimest,
kes töötasid Tema kasuks
ja kes pidid mind vabamüürlusest eemale saama.
Olles pidanud palvevõitlust 3 aastat ja jätnud Talle kõik need asjad,
tuli aeg, kui ma polnud seal enam pikka aega käinud,
kuna olin pisut tüdinud sellest ja teadsin, et lähen sealt ära nagunii.
Aga ma teadsin ka seda, et on vaja olukorda,
mis oleks nagu võti,
millega keeratakse lukku ja see lukk avaneb.
Tuli päev, mil kohtusin Paavo Järvineniga.
Olin esimest korda üldse
lubanud ühe kirikupundiga koos teenima minna,
kes aitas kaasa Paavo teenistustel.
Nimi Paavo Järvinen ei öelnud mulle mitte midagi,
aga tema nägu oli mulle TV7 kaudu tuttav.
Peeti koosolek ja asjades lepiti kokku.
Paavo helistas mulle järgmisel päeval
ja ütles, et ta kogeb, et ma olen tugev vend.
Ütles, et Jumal on mind kutsunud täisajaga evangeeliumitööle.
Imestasin, et kust tema seda teab? Ma polnud ju kellelegi rääkinud.
Isegi oma naisele mitte.
Ta ütles, et Jumal rääkis talle sellest hommikupalves
ja küsis, kas mingid asjad on sellel takistuseks ees?
"Kui sa kord tahad minna sellele tööle,
siis miks sa raiskad aega nendele asjadele,
mis seda asja edasi ei vii?"
Nii me vestlesime nendest asjadest natuke aega.
Jutuks tuli ka mu vabamüürlaseks olemine.
Paavo küsis, kas see asi on minu jaoks tähtis?
Vastasin, et ei ole.
Olen teadlik sellest, et tulen sealt mingil ajal ära.
Ta küsis, et kui see pole mulle tähtis ja ma tahan minna Jumalariigi tööle,
siis miks ma sealt ära ei tule?
Ütlesin, et tulengi ära!
Järgmisel päeval kirjutasin lahkumisavalduse
ja tulingi ära.
Läks paar nädalat, kui Paavo helistas ja kutsus mind kaasa koosolekule.
Ma läksin.
Sain oma 2 aastat sellist "evangeelset kõrgharidust".
Käisime koos Paavoga koosolekutel,
kus õpetasime, kõnelesime ja palvetasime.
Üks tore asi juhtus ka,
kui olin vist kolmandat korda koos Paavoga koosolekutel.
Peale koosolekut algas palveteenistus.
Ütlesin: "Sinna ma ei tule!
Ma pole kunagi kellegi eest palvetanud,
ega hakka ka tänag!"
Ta kutsus mind ikkagi.
Mõtlesin, et mis siis ikka juhtuda saab?
Läksin ette ja mõne inimese eest, kes kohal olid, sai palvetatud.
Äkki kuulsin palve keskel, et ma ei räägi enam soome keelt.
Mis keelt ma huvitav räägin nüüd!?
Sain omale koosoleku ajal keeled.
Jumal on mind peale seda regulaarselt edasi viinud.
Kui vaadata tagasi elule enne, siis on selgelt näha need võtmekohad,
kus Jumal mõjutas,
kus mingid uksed pandi kinni ja teised usked tehti lahti,
kus juhiti sinna ja teise kohta.
See on imeline muutus
ja sa nägid seda kasvu, mis toimus, kui tegid õige valiku.
Aga kogu aeg oli Jumala juhtimine.
See on tõesti olnud kogu aeg.
Kindlasti ka enese andmine Jumala kätesse.
Ma tookord ei saanud veel aru, mis see oli.
See lihtsalt tuli.
Sain umbes aasta peale usuotsuse tegemist ristitud,
kuigi vajadus selleks tekkis varem.
See oli tugev sisemine kutse.
Lugesin Piiblist ja mujalt palju ristimise kohta.
Püüdsin leida mõistlikke põhjuseid, et ka naisele neist rääkida.
Siis rääkisingi naisele, kel oli sama asi südamel.
Kuid natuke veel vabamüürlusest.
Neid on Soomes umbes 7000 inimest.
Nad arvavad endid olevat seltsis, mis võib viia taevasse,
aga see on suur murekoht, et nad on selles küsimuses eksiteel.
Jah. Kogesin seda ka ise sealt eemale jäädes.
Palvetasin: "Jumal näita, mis asi see on,
mispärast ma pidin sealt ära tulema?"
Oli olukord, kus olime koos sõpradega minemas esimest korda Iisraeli.
Olime Aleksandri kirikus palveteenistusel.
Seal oli üks proua, kelle nime ma ei mäleta.
Ta õnnistas meid ja ütles:
"Jumal tahab avada sulle Jeruusalemma väravad.
Kuula ja vaata täpselt, mida Ta Sulle näitab!"
Ta ütles, et ta ei tea, mida see tähendab.
Vastasin, et mina tean,
sest nädala pärast olemegi minemas sinna.
Olin seal avatud südamega
ja Jumal rääkiski tugevalt sellest asjast.
Käisime Nutumüüri ääres.
Seal on meeste poolel sünagoog, kuhu saab sisse minna.
Seal on ka misjoni raamatukogud.
Läksime sõpradega sinna.
Kogesin sisse minnes tugevat ahistust.
Imestasin, et see on ju miskit erilist;
olin pikalt unistanud sinna saamisest - seal müüri ääres palvetamisest,
kuid mu üle tuli õudne ahistus.
Oli tung sealt ära minna, ma ei saanud seal olla.
Vaatasin neid ortodoksseid juute, kuidas nad seal palvetasid
ja siis tulid Jumala sõnad.
Ta ütles: "Teater. Nagu sinulgi."
Kui selle asja Jumala ette viisin,
näitas Ta mulle mu oma uhkust mu kasvamises ja kasvatamises,
mis see minuga teinud oli.
Ühtlasi rõhutas Jumal väga tugevalt,
et kui tahan minna evangelisti tööle,
siis mu oma uhkus ei tohi kasvada,
sest muidu ei või ma end kuhugi koosolekutele pakkuda.
Võisin minna vaid siis, kui mind palutakse.
Mitmel korral on olnud raske vaadata,
kuidas teised saavad koosolekute ja teenistuste suhtes kokku leppida,
aga mina ei saa.
Olin pikka aega toitnud oma eneseteadvust ja oma ego.
Jumal näitas mulle nagu Piibelgi ütleb:
kes ennast ülendab, seda alandatakse.
See oli pärispatt, kui vaadata seda,
kuidas läks pattu langemises Saatana puhul.
Temagi tahtis ennast ja oma ego upitada üles Jumala tasemele.
Mainisid Miikka Aalto nime.
Temaga oled teinud mitmekülgset evangeelset tööd,
aga sul on ka tugev meediatöö.
Nagu alguses viitasid,
on "Rattur-evangelistid" olnud Soome TV7 eetris pikka aega
ja on edasigi veel.
- Räägi lühidalt, kust see alguse sai?
See sai alguse sellest, et sattusime Miikaga ühte tuppa
ühel evangelistidele mõeldud üritusel.
Ja läks nii,
et me nägemused ja mõtted loksusid kohe esimesel kohtumisel paika,
kuigi oleme inimestena üsna erinevad.
Aga ikkagi tekkis mõte, kuidas seda tööd koos teha.
Alati, kui üks ütles midagi, siis teine täiendas seda
ja kõik loksus paika.
Sealt tekkiski mõte teha uus TV sari, tuues esile erisuguseid tööviise.
kannustades seeläbi inimesi tegema Jumalariigi tööd.
Alguses pidime hakkama liikuma Jeesus-bussiga,
aga see asi läks lörri ühe osaleja pereprobleemide tõttu.
Siis mõtlesime, kas see asi jääbki sinna paika?
Ütlesin: "Ei jää!"
Jumal oli sellest meile mõlemale tugevalt rääkinud,
nii et see ei saanud sinna paika jääda.
Mõtlesime, kuidas edasi liikuda
ja siis tekkiski mõte - rattur-evangelistid.
Sõitsid ju vanaaja evangelistidki ratastega mööda Soomet,
teadmata täpselt, kuhu nad on minemas.
Nad käisid Jumala juhtimisel ukselt uksele,
küsides, kas saab koosolekuid pidada?
Nii see meil algaski
ja Jumal on selles tugevalt kaasas olnud.
Uksed on kiiresti avanenud
ja me oleme saanud meedia abil viia evangeeliumi edasi,
jagades julgustuse sõnumit.
Teil on olnud ka telgikoosolekuid ja vana kombe kohased seltsid jne.
Võiks öelda, et see puudutab inimesi rohujuure tasandil.
Jah.
Meediatöös saame tuua esile nägemust
TV7 ja raadio kaudu, kus oleme kaasas.
Needki kanalid on hästi avanenud.
Meie töönägemuses on tähtis see,
et tahame koos kogudustega jõuda väikestesse kohtadesse,
kus enam ei tegutse palveringe.
Seal peame küll telgikoosolekuid ilma telgita.
Viime sinna toiduabi ja riideabi.
Kõike, mis meieni kontaktide kaudu jõuab.
Kohtame seal inimest inimesena - lähedalt ja loomulikult.
Tänapäeval on taoline rahvapärimus selles võtmes kaduv nähtus,
et kui vaadata noori,
siis need käivad telefon käes
ja kui neilt see ära võtta, siis nad kukuvad selili,
sest nende tasakaalu aisting on kohanenud telefoniga.
Nad ei oska inimesi kohata.
Aga meie asjades toimuvad suured ja toredad inimestega kokkupuuted.
Sealtkaudu saame ka palju tagasisidet.
Nüüd on veel umbes minut aega,
mistõttu palun sul vaatajatele öelda, mida Jumal sulle annab.
Tänan, et saan olla siin!
Ma palvetasin ja mu süda põleb sellele,
et hakkaksime tegema koostööd.
Et me ei vaataks ainult seda, mida sõber kõrval teeb,
või mida keegi muu teeb,
vaid et me ühendaksime need jõud, mis meil on
ja viiksime koos edasi seda sõnumit, mille Jeesus meile Piiblist jättis:
viige evangeeliumi - Jumala rõõmusõnumit edasi!
Ta tegi Kolgata ristil kõik meie eest.
Saame selle armu läbi võtta vastu, kui Jumal meiega kohtub.
Ühendagem jõud ja viigem seda koos edasi.
Kuid kõige olulisem eesmärk on see, et austaksime Jeesust.
Aamen!
Aitäh Sami Ettanen,
et lõid meile väga mitmekülgse pildi oma senisest elust
ja ma usun, et Jumal viib su veel meie maalt väljapoolegi.
Aitäh ja õnnistusi!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa