ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Ka seekordsel külalisel on palju rääkida elust Jumalariigis.
Tere tulemast Ilkka Salminen! - Tänan!
Mulle meenub, et tegime seda saadet koos sinuga
ka aastaid tagasi.
Selles saates oli juttu paljudest tähtsatest asjadest,
mis võivad olla juba ununenud.
Seepärast vaatame uuesti su lapsepõlve ja noorusaega.
Samuti seda, kuidas sinust sai pastor ja mis juhtus peale seda.
Aga alustagem su lapsepõlvest - kus sa sündisid ja mis siis toimus?
Mu vanemad said usklikeks aasta enne minu sündi.
Olin meie pere neljast lapsest noorim.
Ma haigestusin peale sündi. Olin tõenäoliselt sündides epileptik.
Kuigi olin väike poiss, oli see haigus väga tõsine.
Olin 3-4-aastane
ja mäletan mitut asja, mida see haigus endaga kaasa tõi.
Äkki juhtus, et mul läks silme eest kõik mustaks
ja ma ärkasin kas ema või vanema venna süles.
Sel ajal polnud ravi nii hea.
Seepärast saadeti mind piltlikult öeldes koju surema.
See oli vanemate jaoks kõva hoop, kuna nad olid just usklikeks saanud.
Ühel õhtul, kui ema mu voodisse pani,
ütles ta: "Ehk on nii, et Ilkka ootab meid esimesena ülal taevas.
Kuid Jeesus, Sina saad ka teda tervendada!"
Ja siis ta laulis lastelaulu "Ka lastele on taevas kohad olemas.",
mispeale ma jäin magama.
Mul oli sel päeval olnud mitu haigushoogu.
Siis aga läks üks päev, teine ja kolmas,
kuniks ema ütles isale,
et Ilkkal pole olnud mitte ühtegi haigushoogu.
Nüüd on sellest möödas 64 aastat
ja ma olen olnud täiesti terve sellest haigusest.
Kiitus Jumalale!
- See on Jumala ime.
Jumalal oli su jaoks midagi muud siin maa peal plaanis.
Jah.
Jumalal on mind ilmselgelt vaja läinud,
sest mul oli väikese poisina ka üks teine kogemus.
Olin siis 5-6 aastane.
Elasime äsjaehitatud majas.
Ema saatis mind koort ostma.
Tol ajal müüdi koort ilusates pruunides pudelites,
millel oli võipaberist kork.
Oli suveaeg, olin ujumispükstes ja läksin seda koorepudelit ostma.
Uuudishimulik poiss nagu ma olin, läksin trepist üles. Betoontrepist.
Kõrvalt aga läks teine trepp keldrisse.
Mõõtsin selle vahemaa ära - 3,15 m.
Tahtsin sinna piiluda, endal koorepurk käes.
Selle tagajärjel kukkusin aga pea eest trepist alla
sinna betooni peale.
Isa nägi seda pealt, tuli hirmunult trepile
ja arvas, et leiab eest verise poja.
Mina aga tulin koorepudeliga: "Ei läinudki katki! Ei läinudi katki!"
Mäletan, et kukkusin otsekui vati sisse.
Jumalal oli mu elu jaoks plaan.
Seisid nii lühikese aja jooksul kaks korda surmaga silmitsi.
Kolmas kord oli langevarjujäägrite koolis Ugandas.
Hüppasin välja, aga langevari oli valesti kokku pandud.
Ooin kindel, et nüüd on minek.
Oled õhus vee kohal ja ootad kokkupõrget.
Seal hüüdsin Jumalat appi
ja langevari läks lahti.
Kuna olin selline uljas tüüp, arvasid teised, et teen lihtsalt nalja,
kuniks lõpuks jõudsin ujudes kaldale.
Kaplan hüüdis alguses: "Mis asja sa teed!"
Ütlesin, et see polnud minu, vaid hüppeinstruktori süü.
Siis temagi ehmatas, öeldes, et hea, et ma surma ei saanud!
Siingi oli Jumala käsi mängus.
Kuigi su elu algus oli üsna keeruline, sai sinust veel ka profipoksija.
Peaaegu profipoksija.
14-aastaselt jäid pühapäevakool ja vaimulikud asjad sinnapaika.
Mäletan, kuidas mul 14-aastase poisina oli selline tukk
ja ma olin endale oma raha eest ostnud ülikonna,
pintsaku ja terava ninaga kingad.
Tahtsin minna noorte seltsi.
- Mind ei võetud sinna.
Öeldi, et olen veel murdeealine.
See oli minu jaoks löök.
Kodulinnas Jyväskyläs ronisin treppidest üles
ja vaatasin üle linna, mõeldes: "Ma ei tule kunagi teie kampa!"
Aga spordiseltsid küll ei öelnud, et ma liiga noor oleksin.
Nad võtsid mu vastu.
14-aastaselt võitsin esimesed piirkondlikud meistrivõistlused.
Sealt algas mu poksija karjäär.
Ma tegin trenni.
Ma olin Soomes üks parimaid.
Mul oli eesmärk saada lõpuks profipoksijaks.
Sellised suured eesmärgid olid poisil.
Aga su isal, kes haigestus vähki, oli su jaoks prohveteering.
See oli ränk hoop, kui mu isa 59-aastaselt vähki haigestus.
Mõtlesin ta surivoodi ees,
et Jumal võiks ka mu isa tervendada
samamoodi nagu Ta mind oli tervendanud.
Isa küsis mu käest, kui olin siis 19- aastane
ja mul oli kavatsus minna Müncheni Olümpiamängudele
medalit võitma.
Isa küsis, kas ta võib mind õnnistada?
Ütlesin: "Õnnista aga!",
mõeldes samas, et õnnistagu nii, et mul võistlustel hästi läheks.
Isa palvetas ilusasti.
Isa pani mu käed koos oma kätega oma rinnale.
Ta oli tõesti halvas olukorras.
Äkki hakkasid ta silmad vaatama kaugusesse.
Ta hakkas prohveteerima:
"Ilkka, just siis, kui oled saavutamas oma eesmärke,
tuleb Jumala käsi su üle ja viib su kehast ära.
Sinust saab evangeeliumi kuulutaja Soomes ja üle kogu maailma."
Siis aga hakkas ta Jumalat kiitma ja ma arvasin, et ta läks omadega segi
"Minust evangelist!? Ei iial!
Ma ei hakka kellelegi kunagi evangeeliumi kuulutama!
See pole minu eesmärk."
Sellest natuke rohkem kui 2 aastat hiljem -
mu elu tähtsaimal võistlusel,
murdsin oma vasaku käe pöidla.
Kui mind haiglasse viidi, meenus mulle isa prohveteering.
Siin see ongi.
Kõigele lisaks läks arstidel midagi nihu,
nii et pöial ei kasvanud kokku, kuigi oli 3 kuud kipsis.
Seda pidi opereerima ja siin on ka selle operatsiooni arm.
Samal ajal kutsuti mind vaimulikule koosolekule.
Mäletan, kuidas ma häbenesin sinna minna,
sest Jyväskylä inimesed tundsid mind.
Mõtlesin, et kui lähen sinna nelipühikiriku koosolekule,
lähevad minust kindlasti jutud liikvele.
Oli 25. jaanuar, 1970.
Kirik oli rahvast nii täis,
et ma ütlesin, et ma ei mahu kuhugi ära.
Ütlesin: "Ma tulen mingi teine kord."
Nemad vastu: "Ei ei, otsime sulle kohe koha!"
Siis ma siis istusin taha rõdule.
Inimesed pöörasid pead ja vaatasid: "Oo, see poksija tuli siia!"
Kuulasin seda teenistust ja tead, mis? See puudutas mind!
- Ja samas olid lapsepõlvest tuttavad laulud.
- Oli Jumala Vaimu ligiolu.
Tundus, otsekui igaüks räägiks mulle, kuigi seal oli sadu inimesi.
"Miks nad kõik mulle räägivad?"
See oli Püha Vaim.
Äkki, kui koosolek oli lõppemas, tõusis üks vana naine eesosas püsti.
Ta polnud kuuldavasti kunagi valju häälega palvetanud.
Ta oli häbelik inimene.
Aga Jumala Vaim sundis teda tõusma ja ta ütles valju häälega:
"Ma olen sind lapsena tervendanud.
Ma olen sind mitu korda surma eest kaitsnud.
See oli minu käsi, mis sinu keha üle tuli.
Täna ma tahan muuta su elu, anda andeks su patud.
ja kutsuda sind oma riigi tööle.
Sa kuulutad evangeeliumi Soomes ja üle kogu maailma."
- See oli su jaoks suur muutus. Olid siis paarikümnene.
Peaaegu 22-aastane.
Sellest on möödas kõvasti üle 40 aasta.
Minu teada oled sa olnud pikka aega pastor Soomes.
Jah. Soomes üle 40 aasta.
Järgmisel kevadel, 1. aprillil, saab täis 45 aastat pastori ametis.
Alustasin Jyväskyläs
ja läksin edasi Toivakkasse, kus olin 2,5 aastat.
Seejärel 10 aastat Hämeenlinnas ja siis tagasi Jyväskyläs.
Seal olin 5 aastat.
10 aastat Mikkelis.
Viimased peaaegu 20 aastat olen loonud Kontula metrokabelit,
kust 4 aastat tagasi läkitati mind ka misjonitööle.
Juba Soomes olles tegid sa reise erinevatesse riikidesse Aafrikas.
Soovid sa midagi sellest ajast rääkida?
Isa prohveteering täitub.
Mõtlesin kogu aeg, millal ma lähen sinna Aafrikasse?
Millal ma lähen evangeeliumi kuulutama?
1986. aastal oli esimene käik.
Seal koha peal evangeeliumi kuulutades mõistsin,
et siin see on.
Et Aafrika on minu maa.
Jumal on mind oma armus saanud ka Soomes kasutada.
Olen rõõmus selle üle.
Olen võitnud hingi Jeesusele ja teeninud kogudustes.
Aga siiski kogesin kohe, et siin see on.
Seal olen näinud oma elu kõige suuremaid imesid.
Nägin, kuidas Jumal tervendab ja päästab haigeid
ja kuidas imed sünnivad.
Tihti ollakse skeptilised selle suhtes,
et Jumal võib vahel tervendada või teha midagi muud.
Aga sa oled näinud mitte ainult üht sõrme tervenemist,
vaid palju enamat.
Jah.
Tegelikult viimased aastad -
4 viimast aastat olin seal koos oma toredate töökaaslastega.
Ake Söderlund, kes on juba meie hulgast lahkunud,
oli mulle eriti kallis ja tore töökaaslane.
Temaga tegingi oma esimesed reisid Aafrikasse.
Nüüd on tema poeg - Pertti Söderlund elanud Aafrikas 56 aastat.
Ta oli mulle lähim töökaaslane.
Lisaks mu naine. Ma olen uhke oma naise üle.
Ta on evangeelses töös olnud kogu aeg mu kõrval.
- Nii kodumaal kui ka misjonipõllul.
Koos temaga oli meil võimalus minna 90-ndatel pagulaslaagritesse.
Käisime paikades, kus olid toimunud kohutavad terroriteod.
Kus tapeti miljoneid inimesi, seal hulgas lapsi.
- Kas Ugandas? Jah.
Just Põhja-Uganda on terroriseerinud muid Uganda osi.
See oli kinnine piirkond.
Ja kui sinna mindi, võis tihti sattuda politsei kätte.
Suured pagulaslaagrid, kus kuulutasime ka evangeeliumi.
Nägime, kuidas inimesed usklikeks said.
Palusime alati: "Jumal, ava meile uksed siin!"
Mu töökaaslane Pertti Söderlund palvetas: Jumal tee see piirkond lahti!
Ava uks ka sinna piirkonda, kus enamus on moslemid. 98%.
Jumal ongi avanud kahe viimase aasta jooksul.
Meil on toimunud seal väga suured krussaadid.
Nendel on osalenud kokku isegi kümned tuhanded inimesed.
Meid aitas sakslane Peter Frans, kes ise sündis Keenias.
Tema nägemus nimelt ongi minna sinna,
kus pole veel evangeeliumi kuulutatud.
Avastamata rahvaste juurde.
Ka see on meie südametel.
Seepärast saime temalt ka abi.
Need koosolekute sarjad on nii hästi korraldatud.
Toome näiteks ühe Kitkumi nimelise koha.
Seal on väga palju inimesi tapetud.
Nädalaid varem läks evangeliseerimisrühm kohale
ja alustas palveteenistusi.
Näitas tänavatel Jeesuse-filme.
Käisid koolides.
Käisid vanglates.
Kuulutasid raadios, et on tulemas suur koosolekute sari.
Kui teenistus algas, olid suured rekkad ümberringi.
Läksime kõik koos teenistusele.
Meil on alati aluseks tugev palve.
See on number 1.
Igal hommikul kella 5-6 ajal
jutlustasime ja rääkisime raadios inimestele,
et nad tuleksid nendele koosolekutele.
Kord juhtus nii, et anglikaanid ei andnud meile eetriaega.
Aga moslemid andsid!
Nad olid seda meelt,
et need tegelased võivad siin küll rääkida.
Kuulutasime igal hommikul evangeeliumi
ja kutsusime neid suurele üritusele.
Isegi 20 000 inimest tuli nendele koosolekutele.
Keegi ei saa mulle öelda, et Jeesus tänapäeval ei tervenda.
Olen ise näinud, kuidas pimedate silmad avanevad,
kurdid hakkavad kuulma,
vigased hakkavad kõndima ja seestunud saavad vabaks. Miks?
Sest Jeesus on seesama eile, täna ja igavesti.
Ja seepärast ma olengi evangeeliumi kuulutaja.
Ma ei suudaks teha seda tööd,
kui ma ei näeks, et meil on elav Jumal.
Aga kas pole nii,
et kui usus olev inimene ei näe neid Jumala tegusid,
siis hakkab ta usk tasapisi kaduma.
Siin põhjamaades ja Soomes,
kus on segunenud mitmesuguseid asju,
on väga paljud taganenud.
Ka siin on moslemeid, kes vihkavad ja tapavad kristlasi.
Selline on olukord.
Aga oluline on, et me näeksime Jeesuse väge.
Usun, et inimesed, kes pole evangeeliumi üldse kuulnudki,
või on vaid midagi sellest kuulnud,
siis moslemite jaoks on kõige tähtsam näha,
et elav Jumal tegutseb.
Meie jaoks oli eriline juhus see,
kui pääsesime Põhja Ugandasse Jumbe piirkonda,
mis piirneb Lõuna-Sudaaniga.
Seal piirkonnas on 98% moslemid.
Meil oli jalgpall, mille abil sinna saime.
Varem on seal palju misjonäre tapetud või kividega minema aetud.
Aga Peter Fransi ja Pertti Söderlundiga
saime organiseerida sinna suure teenistuse.
Mõelge, moslemimees annab meile üürile suure krundi!
Ta oli ise ka igal õhtul nendel teenistustel.
Ta ütles meile peale teenistusi: "Ma ei taha teilt mingit üüriraha."
See mõjutas mind.
Peale teenistusi jagasime usklikeks saanud inimestele Piibleid.
Viimase paari aasta jooksul
on Piibleid tõlgitud ka nende hõimude keelde.
Just Uut Testamenti.
Enne Ugandasse minekut oli mul Soomes, metrokabelis
võimalus õpetada moslemitele 1,5 aastat Uut Testamenti.
Selle aasta jooksul oli mul 3 korda võimalus
õpetada imaamidele ehk juhtimaamidele,
kellel on oma piirkonnas 500-600 moslemit.
Peaaegu 70 imaami käis õppimas.
- Kuidas see on võimalik?
No ma vahel näpistasin iseennastki, et kuidas see võimalik on?
Kogu meie partner nelipühikogudus Ugandas
imestab selle üle.
Esimesel korral rääkisin neile 5 tundi.
Rääkisin Piibli usaldusväärsusest.
Rääkisin Piibli ohvritest. Miks Jeesus pidi end ohverdama? jne.
Mõtlesin, et ei tea, kas nad mind enam tagasi kutsuvad,
kuid kutsusid.
Esimest korda rääkisin veebruaris, teine kord mais.
Ja veel kolmandat korda, enne äraminekut, veebruaris.
Rõhutasin moslemite puhul seda, mis nende puhul on lootusetu olukord.
Nad pole selles kindlad, mida Allah kord ütles.
Kas nad ikka jõuavad sinna paradiisi kohale?
Rääkisin päästekindlusest.
Ja ma rääkisin nii, et nad soovisid, et ma tuleksin uuesti.
Loodan, et ma sattun sinna järgmise aasta alguses tagasi.
Sest nende jaoks tähendab evangeeliumi sõna palju.
Ja mida imet!
Sellest piirkonnast veel põhja poole on külasid, kus on 100% moslemid.
Me helistasime Pertti Söderlundiga ja ta rääkis mulle häid uudiseid.
Sealsed imaamid on andnud loa,
et saame rahus sealsetele küladele evangeeliumi kuulutada.
- Nendele inimestele, kes pole seda kunagi kuulnud.
Kuidas imaamide juhid sellele vaatavad?
Nad lubasid kaitsta meid, kui me sinna lähme.
Sest nad on meie sõbrad.
Oleme võitnud nende usalduse.
Mingil ajal peavad ka nemad mõistma, et nad vist teenivad valet jumalat.
See on nii karm asi,
et Araabia emiiri seltskonnast on käidud imaame hoiatamas,
et nad meiega mitte mingit tegemist ei teeks.
Aga nad ütlesid, et see mees, kes neile Uut Testamenti õpetab,
pole mingilgi viisil nende religiooni solvanud.
Nad pidasid teda oma sõbraks
ja nad tahavad teada, mida Uus Testament ütleb,
kui see on nende keeles kirjutatud.
Me palvetame, et ka Vana Testament saaks võimalikult kiiresti
nende keeles välja antud.
Mina muidugi usun, kuna ma olen evangeeliumi kuulutaja,
et see asi avaneb niivõrd,
et mitmed imaamid annavad oma elud Jeesusele.
Ma olen üldiselt seda meelt, et kui moslemid saavad kristlasteks,
siis neist saavad Jeesuse võimsad tunnistajad.
Soomes on misjoniorganisatsioone, kes teevad välismaal tööd.
Aina rohkem tundub sedamoodi,
et kuigi kaevude otsimine ja ehitamine on ka tähtsad asjad,
siis need domineerivad rohkem kui tõeline evangelism.
Kas sa ise ka oled nende asjadega kokku puutunud?
Tegelikult olen ma mures. Ma nimetan ennast misjonipastoriks.
Tahaksin sütitada kogu Soomet tegema uuesti misjonitööd.
Maailmas on veel 2 miljardit inimest, kes pole veel kuulnud evangeeliumi.
Neist 1 miljard on moslemid.
Just nende seas toimub tänapäeval kõige rohkem usuletulekuid.
Soomlased on kui mingit moodi sulgunud oma kirikutesse.
Mitmed on kutsunud misjonärid tagasi Soome, kui töö on tehtud.
Kuid kui 6000 rahvust ja hõimu pole veel kuulnud evangeeliumi,
siis kus me peaksime liikuma?
Seal, kus Jumalgi liigub.
Jumala südames on võita enesele kõik rahvad.
Matteuse 24:14 ütleb:
"Seda evangeeliumi peab kuulutatama kõigile rahvastele.
Ja siis tuleb lõpp."
Kust ma tean, et see juhtub?
Ilmutuse raamatus öeldakse seda.
"Vaata, ma nägin - oli suur grupp kõigist rahvahõimudest.
Igast sugukonnast, pisimastki etnilisest rühmast.
Nad on Jumala trooni ees ja hüüavad: "Pääste tuleb Tallelt Jeesuselt."
Jumal teeb seda igal juhul.
Ma tahan, et Soome ja Ilkka Salminen oleksid selles kaasas.
Ma tahan, et TV7 oleks seal kaasas.
Et me kõik võiksime aidata evangeeliumi viia edasi nii,
et inimesed saaksid kuulda evangeeliumi.
Sinagi, kes sa vaatad seda saadet, sa võid olla kaasas misjonitöös.
Aitäh Ilkka, selle võimsa lõpukõne eest!
Võib öelda, et selles oli kaasas Püha Vaimu vägi.
Sa käid ohtlikes kohtades, kus on moslemid ja teised,
kes pole kunagi kuulnud Jeesusest ja Tema päästvast väest.
Sa ise oled ka seoses sellega palju saanud.
Ma olen täna õnnelik mees. Õnnelik pereisa.
Aitäh Ilkka
ja eks neid kutseid erisuundadest tuleb veel palju.
Aitäh! Õnnistusi kõigile ja ka TV7-le!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa