Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Kun keskustelin ohjelmantekoa ennen vieraani kanssa niin kävi selväksi, -
että Pyhä Henki on ollut hänen kanssaan koko elämän tähän asti.
Siitä saamme aloittaa kanssasi Aleksi Kranz.
Tervetuloa ohjelmaan. - Kiitos.
Näissä ohjelmissa lähdetään aina sieltä ikäpyramidin nuoresta päästä.
Tiedän, että juuresi ovat Saksassa mutta millä tavalla ne tulivat -
ja miten lähdit maailmaan?
Se on minullekin ollut mielenkiintoista kuulla.
Kun ensimmäisen kerran kuulin miten se kävi.
Nimittäin Saksasta siihen aikaan -
noin viime vuosisadan, siinä -
20-luvun jälkeen tuli saksalaisia Inkerinmaalle.
He olivat sellaisia, että etsivät -
täältä mahdollisuutta harrastaa jotakin yksityistä teollisuutta.
Siihen aikaan Venäjällä oli maaorjuus.
Varmaan tiedättekin.
Oli paljon rikkaita, joilla oli suuret maaomaisuudet.
Sitten omaisuuksien lisäksi heillä oli myöskin orjia.
Sen nyt tietää, kun -
ihmisellä on paljon rahaa, omaisuutta ja vapaata aikaa.
Kun he ikävystyvät niin he keksivät kaikenlaista -
kepposta sitten. Siihen aikaan Venäjällä rikkaat harrastivat -
korttipeliä, uhkapeliä.
Saksalaiset olivat myös sellaisia, että he osasivat sitä peliä.
He ryhtyivät pelaamaan heidän kanssaan ja kuinka ollakaan -
eräs saksalainen voitti sellaisen ison talon isännän sitten.
Osti koko sen tilan ja siihen tuli orjat mukana ja kaikki.
Hän lähti hoitamaan tilaa mutta se oli niin suuri, -
että hän kutsui vielä veljensä mukaan auttamaan.
Se oli hänelle yksin liian suuri pala nieltäväksi.
Niin he kahdestaan tulivat sinne ja jatkoivat elämää.
Näiden perillisiä ovat minun esi-isäni.
Tosiaan niin -
Se on aika lähellä, isoisän isän nimi oli jo Karl.
Hän oli varmaan jo aika lailla lähellä sitä saksalaista isäänsä.
Siitä se meidän suku sitten lähti.
Tosiaan synnyitte sinne -
oliko se Leningradin lääni vai mikä se mahtoi olla?
Kuitenkin tämä missä suomalaiset asuivat. - Joo.
Se oli Inkerinmaan alue. Sehän oli aika laaja, ei ollut pelkästään -
Leningradin alue vaan se ulottui kauemmaksikin.
Se kylä missä asuimme silloin -
niin oli noin 80 km päässä Leningradista. - Joo, aivan.
Se oli pieni kylä. Ehkä sellainen toistakymmentä taloa koko kylässä.
Siellä oli Kranzeja paljon. Monet olivat nimeltään Kranzeja. - Aivan.
No sinä synnyit siis uskovaiseen perheeseen.
Isälläsi oli myöskin aika iso tila ja komeat rakennukset.
Joo. - Sitten kun Venäjällä muuttuivat nämä otteet, -
tuli kolhoosit ja muut, siinä tekin jouduitte menettämään.
Joo, näin on. Tosiaan se kolhoosi nimikin tarkoittaa, -
että se on kollektiivinen talous. Sehän tuli voimaan -
vallankumouksen jälkeen Venäjällä. Ei se tullut niin nopeasti joka paikkaan.
Meidän alueelle ehti vuonna -34 tarkasti ottaen.
Silloin sitten kaikki, jotka valtio katsoi, että ovat liian rikkaita, -
niin heiltä otettiin kaikki pois.
Niin kuin maalla oli, että maat ja mannut, karja ja kaikki.
Se meni kolhoosiin, yhteisen hyväksi.
Sinä olit silloin jotain 4-vuotias.
Sait pitää isäsi sitten vielä vajaan 10 vuoden ajan, silloin kun tuli sota.
Toinen maailmansota. Se muutti perheenne elämää aika paljon.
Sekä sinun, että vanhempiesi elämää. - Kyllä joo.
Olin 4-vuotias tosiaan. Muistan sen ajan hyvin.
Ne pari viimeistä vuotta -
muutama tapahtuma jäänyt oikein kuvana mieleen.
Meillähän isä ja äiti olivat uskossa ja siellä oli paljon muitakin uskovaisia.
Mutta kun Venäjällä, Neuvostoliitossa -
oli kielletty koko uskonto. Jumalaa ei ole sanottiin.
Joka uskoi ja vielä puhui siitä niin sitä rangaistiin.
Näin sitten kävi, että meiltä vietiin kaikki.
Karja, metsät ja maat meni kaikki kolhoosiin.
Talo piti myydä halvalla, koska kuka siellä sitten ostaa taloa.
Kaikilla on omat talot. Sieltä sitten lähdettiin.
Ennen sitä muistan, täytyy yksi muisto kertoa siitä ajasta, -
koska se on niin kirkkaana jäänyt mieleen. Minä istun reessä vällyissä, -
vällyjen sisällä. Vaari hoputtaa hevosta -
kun hän ajelutti minua talvella reessä vällyjen sisällä.
Katselin ympärille ja tykkäsin vaarista ja vaarikin tuntui tykkäävän minusta.
Sellainen muisto on jäänyt siitä.
Viimeinen muisto siitä kylästä, kun lähdettiin oli se, kun -
junassa istuin ja ilma oli pimeä. Kuu paistoi kirkkaana.
Katselin kuuta. Se oli viimeinen muisto siitä kylästä.
Sitten tosiaan muutimme lähelle Leningradia.
Siitä oli noin 35 km enää Leningradiin. - Aivan.
Isä osti tai ei ostanut vaan vuokrasivat. Ei kyllä he ostivat.
Isä ja eno yhteisesti.
Eno oli naimisissa ja hänen mukanaan oli -
hänen äitinsä. Toisin sanoen siis minun äitini äiti.
Se oli sellainen talo, jossa oli 2 osaa.
2 päätä ja keskellä keittiö.
He asuivat toisessa päässä ja meidän perhe toisessa.
30 luvun loppuhan oli maailmassa sellaista aikaa, -
jossa valmistauduttiin toiseen maailmansotaan.
Sinäkin sitten perheesi kanssa -
olitte siinä tilanteessa, että oliko se -
neljäkymmentä, kun saksalaiset valloittivat -
sen alueen missä te asuitte? - Ei, se oli -41.
-41. Te jouduitte tavallaan saksalaisen miehityksen alle.
Niin, mutta minähän olin jo koulussa, -
olin jo 3 vuotta kerinnyt käymään koulua.
Sitten se lähestyi. Sotahan riehui jo Euroopassa ja se lähestyi.
Saksa hyökkäsi Neuvostoliiton kimppuun -41.
Julisti kesäkuussa sodan. - Joo.
Sattui niin, että minä olin silloin Alma tädin luona.
Se oli muutaman kymmenen kilometrin päässä maalla.
Meidän hyvä ystävä. Siellä nauttimassa hänen huolenpitoaan.
Minun piti viipyä kai siellä pari viikkoa mutta kesken kaiken -
isä ja äiti tulivatkin sinne. En osannut odottaa ollenkaan.
He ilmoittivat, että nyt on sota syttynyt. Nyt lähdetään kotiin.
Isä joutui armeijaan.
Niin sitten kävi, että isä vietiin armeijaan.
Se oli kesäkuuta. Ei kestänyt kuin muutama kuukausi.
Syyskuussa saksalainen tuli ja valtasi sen alueen.
Se kiersi ympäri, saartoi sen. Se meni kahta puolta Taitsaa.
Taitsa oli paikkakunnan nimi.
Kahta puolta sinne ja Tulterin mäet olivat siellä.
Sellainen asemakin nimeltään Tulteri. Siinä oli 2 mäkeä.
Yksi oli metsäinen ja toinen paljas.
Sen he valtasivat ja kiersivät ympäri ja tulivat ihan, -
venäläiset jäivät mottiin. Jäätiin mottiin.
Se oli kauhun yö.
Ennen sitä yötä, kun he tulivat -
niin 2 viikkoa he ampuivat tykistöllä siihen.
Illalla alkoivat ja aamuun.
Koko ajan tykistö ampui. Me nukuimme sitten maakuopassa.
Kävi yksi yö vielä niin, -
että ihminen kaikkeen tottuu.
Mekin totuimme siihen, että ammuksia lentelee ja räjähtelee -
mutta kun ei vielä sattunut päähän niin sitä on huoleton.
Jostakin syystä äiti ja minä nukuimme sisällä.
Minä kun olin nuori, äidin kanssa nukuimme sisällä.
Yksi ammus tuli siihen naapuritontin rajalle.
Sirpaleita tuli seinän läpi meillekin. - Joo.
Makuuhuone oli toisella puolella taloa onneksi.
Sinulla olisi näistä kertomista tuntikaupalla mutta -
joudumme jonkin verran harppaamaan.
Sodan aikana tapahtui kuitenkin monenlaista, mm. isällesi.
Hän kaatui. - Niin hän kaatui.
Me ei hyvän ystäväni kanssa, -
me ei meinattu niin vain jäädä saksalaisten vangiksi.
Kerrottakoon nyt kuriositeetin vuoksi tällainenkin.
Siinä iässähän ollaan sankareita ja lapsellisia, -
niin me teimme kunnon ritsat.
Sinne oli ammuttu alas yksi lentokone kylän ulkopuolelle.
Haimme sieltä sisäkumia. Kunnollista kumia ja teimme väkevät ritsat.
Keräsimme kiviä ja ajattelimme, -
että kun saksalainen tulee niin se saa maistaa. Täältä pesee.
Kyllä. - Se oli hauska tapaus muistellakin sitä.
Me olimme ihan tosissamme. - Aivan.
Niin oli saksalainenkin. Sitten kun se tuli vähän paremmilla ritsoilla -
liian lähelle jo, niin meiltä unohtui ne ritsat käyttämättä.
Isä tosiaan joutui sotaan -
ja sen jälkeen, kun kirjeet loppui, kun rintama meni yli, -
emme kuulleet hänestä mitään ennen kuin vasta Suomessa -
-50-luvun loppupuolella. Kuulimme hänen kaatumisestaan.
Aivan. - Siellä Moskovan eteläpuolella oli kovat taistelut.
Siellä hän oli kaatunut.
Pitkä epätietoisuus on tietysti hyvin raskasta lapsille ja perheelle.
Sitten -43 oli sellainen vaihe, jossa sinä pääsit Suomen puolelle.
Se oli sellainen vaihe, jossa Suomi otti vastaan yhdessä Saksan kanssa -
niitä joiden sukujuuret ovat suomalaisia.
Se olikin tosiaan niin mielenkiintoinen tilanne, -
kun Suomi tarvitsi työvoimaa.
Saksa ja Suomi sopivat keskenään, -
että suomalaissyntyinen väestö sieltä voidaan siirtää pois Suomeen.
Niin se järjestyi. Muutenkin täytyy sanoa saksalaiset miehitysjoukot -
kohtelivat suomalaista väestöä paremmin kuin venäläistä.
Heillä oli hyvä suhtautuminen suomalaisiin. - Aivan.
Tosiaan ne vuodet, kun oli nälkäkin -
niin he auttoivat mahdollisuuksien mukaan siviiliväestöä. - Kyllä.
Sinä tulit -43 Suomeen. Mihin paikkaan sinä tulit Suomessa?
Me tulimme, -
ensinnäkin meidät tuotiin Viron kautta.
Baltiskin satamaan ensin. Sieltä sitten Hankoon.
Kun olimme tulossa Suomeen niin kuvittelin, -
että Suomi on sellainen paratiisi.
Mehän emme saaneet todellista tietoa Venäjälle.
Ei sinne saanut muista valtioista mitään todellista tietoa. - Aivan.
Sellaisia mitä oli kuullut ihmisiltä niin tuntui, -
että se on sellainen ihana maa.
Niin kuin se sitten olikin minun mielestäni.
Mutta vastaanotto Hangossa oli kyllä vähemmän miellyttävä.
Päästiin sitten, kun meitä oli ensin käytetty saunan läpi, -
meidät sekä vaatteet siellä höyrytetty niin päästiin ulos.
Mentiin poikaporukalla kallioille ihastelemaan kallioita ja merta.
Eikö mitä. Sieltä alkoi kuulumaan huutoa, että ryssät, ryssät -
ja kiviä alkoi lentelemään. - Ok, joo.
Paratiisi vähän niin kuin sortui, paratiisin maine, mielikuva Suomesta.
Ei se kokonaan mennyt. Olen sitten tutustunut Suomeen.
Olen sanonutkin monta kertaa, että olen suomalaisempi -
kuin suomalaiset, kun niin tykkään Suomesta ja isänmaan puolesta aina.
Mennään sitten käsittelemään hengellisyyttä elämässäsi.
Kun Venäjällä kiellettiin Jumalan olemassaolo -
niin perheenne oli ns. maan- alaisessa seurakunnassa, -
jossa pääsit sisarustesi kanssa kuulemaan -
hengellisiä saarnoja, virsiä ja lauluja mitä siellä oli.
Sait kuulla vaikka et vielä omasta mielestäsi ollut tullut uskoon.
Se tapahtui Suomessa.
Voitko kertoa miten Jeesus tuli elämäsi Herraksi?
Todella, isä ja äiti olivat uskossa, vaarikin.
He pitivät kylässä seuroja.
Se oli niin sanottu "lahkohyppääjät" nimeltään.
En tiedä oletko kuullut koskaan sellaista.
Seurat olivat todella Henkeä täynnä ja se oli Pyhä Henki.
Me lapset istuimme aina sängyssä ja olimme mukana. Pyhä Henki vaikutti.
Olen sitä mieltä ja vaimonkin kanssa puhuttu sitä, kuinka tärkeä olisi, -
että lapsia vietäisiin seurakuntaan. He kuulisivat Jumalan Sanaa.
Kun Pyhä Henki vaikuttaa niin se vaikuttaa sisäisesti lapseen -
vaikka hänen ei vielä ymmärrä. Se menee hänen sisuksiinsa. - Aamen.
Niin se on meilläkin mennyt. Minulla oli herkkä mieli sitten Suomessa.
Kun äiti meni seurakuntaan, kun paikkakunnalla oli seurakuntia, -
jotka olivat karjalaiset siirtolaiset perustaneet.
Karjalasta tuli sinne uskovia. Äiti vei ensin.
Tytöt lähtivät mukaan sitten minäkin.
Olin jo vahvasti herätyksessä.
Tunsin sen. En ollut vielä uudestisyntynyt. - Aivan.
Sitten tuli Suomeen saarnaaja Branham.
Meilläkin seurakunnassa innostuttiin, että sinne täytyy päästä mukaan.
Hän oli niin kuuluisa saarnaaja. Messuhallissa oli kokoukset.
Menimme sinne isolla porukalla.
Siellä oli todella hyvät kokoukset. Jumala vaikutti.
Päätin tehdä siellä sen ratkaisun.
Julkisesti menin eteen pyytämään esirukousta.
Siellä oli meille jo osittain tuttu Böömin veli.
Arvid Bööm, joka minun puolesta rukoili -
ja julisti syntini anteeksi.
Niin uskoin sitten itseni Jumalan käsiin.
Tosin jäin vähän ihmettelemään, että kun mitään ei tapahtunut.
Sitten lähdimme kotimatkalle.
Junavaunussa, missä matkustettiin oli melkein junavaunullinen tai -
suurin osa uskovia.
Siellä kun alettiin laulamaan ja Pyhä Henki laskeutui, -
niin silloin tunsin, että todella tapahtuu jotakin sisäisesti.
Sain kokea Jumalan Hengen vaikutuksen niin voimakkaana, että -
heti piti todistaa, kun pääsin kotiin kavereille jne.
Siitä se alkoi.
Tosiaan olen nähnyt nyt elämässä, että on niin tärkeää, -
että nuorena sain löytää Jumalan.
Kaikki tärkeät ratkaisut tapahtuvat nuoruudessa -
ennen aikuistumista. Jos ei ole Jumalaa turvana -
ja olen nähnyt elämässä miten ihminen saattaa joutua harhaan.
Hyvin vaikeisiin olosuhteisiin, jos toimii tunteensa perusteella -
ja kulkee ilman Jumalaa.
Lyhyesti tiivistän tätä, voisiko sanoa maallista työtä, mitä olet tehnyt.
Olet ollut sähkötekniikan osaaja -
ja sinulla on täydellinen venäjän kieli.
Tämä yhdistelmä on vienyt sinua -
milloin Karhumäen lentokoneeseen, milloin -
Puolustusvoimien Tampereen yksikköön jne. - Joo.
Olet ollut kysytty mies ja kuinka monta matkaa -
olet tehnyt bisnes-maailman yhteydessä Venäjälle? - Noin 250.
Joo, olet ollut sellaisissa paikoissa, kun olet ollut -
Puolustusvoimien yhteisössä aina töissä.
Esimerkiksi Venäjän Mig ym. tällaisia kauppoja, kun on tehty.
Olet ollut siellä kenraalien kanssa saunassa. - Joo.
Kerran oltiin, 5 kenraalia oli saunassa.
Minä ainoa en ollut kenraali.
Oli Suomen ilmavoimien komentaja Salmela ja 4 venäläistä kenraalia.
Minä heidän kanssaan. - Tässä ei ehditä käydä niitä läpi -
mutta kun kanssasi keskustelin niin koko ajan tuntuu siltä, -
että Pyhä Henki on ohjannut paikasta toiseen, antanut menestystä.
Myöskin tämä aviovaimon löytyminen, pyhäkoulu, yhteisöjen kautta, -
jossa voi sanoa, että siinä oli aivan ihmeellisiä juttuja -
miten teidät johdettiin yhteen yli 60 v. sitten. - Joo.
Kyllä. - Se on kestänyt ja vahvistunut.
Kaikki nämä mitkä mainitsit työelämänkin vaihdot.
Kysyntä oli kova siihen aikaan venäjän kielestä.
Venäjän ja suomen kielen taidosta.
Jos molemmat taisi hyvin niin töitä riitti.
Voin sanoa, että pystyin valitsemaan mihin menin töihin.
Välillä ostivat minut takaisin -
mistä olin lähtenyt eri paikkakunnalle töihin.
Tarve oli niin kova.
Sekin vielä nuoruudessa, kun et ollut vielä Suomen kansalainen -
niin se meinasi olla ongelma mutta Jumala siinäkin ohjasi että -
sait kansalaisuuden eikä tarvinnut lähteä Ruotsiin pakoon.
Joo, se ilmoitus tuli Jumalalta, että joka turvaa Jumalaan, -
sen ei tarvitse paeta. Meinasin lähteä Ruotsiin lapsuuden ystäväni kanssa.
Hän sanoi, että heidän rikas isäntä, missä he asuivat.
Hänellä oli suhteita, että olisi saanut salaa vietyä meidät -
Ruotsin puolelle ja siitä eteenpäin.
Minä jo kaiken valmistelin mutta kun avasin Raamatun niin tulikin sanat, -
että joka turvaa Jumalaan, hänen ei tarvitse paeta.
Se ei ollut pelkästään sana vaan tunsin, että Jumala painoi sormensa.
"Nyt sinä et lähde poika mihinkään." - Joo.
Niin jäin sitten ja varjelluin, että minua ei viety takaisin.
Silloinhan suuri osa lähti takaisin Venäjälle.
Sanoit, että kun nuorena tullaan uskoon niin se on todella tärkeätä.
Kun tulit alle 20-vuotiaana uskoon. - 16-vuotiaana.
16-vuotiaana. Se on ohjannut sekä avioliiton- että työpaikan valinnat.
Varmasti satoja, satoja eri valintoja. - Kyllä, se on niin tärkeätä, -
että kulkee Jumalan johdattamana. Olen kiitollinen Jumalalle siitä, -
että on nuorena saanut päästä Hänen hoiviinsa.
Hänen henkensä on aina johdattanut tärkeissä paikoissa ihan selvästi.
Nyt tiedän tämän. - Tässä on vielä minuutin verran aikaa niin pyytäisin, -
että sanot katsojille, mitä Pyhä Henki sydämellesi antaa. Ole hyvä.
Tämä minulla on aina ollut mielessäni toisillekin välittää.
Mitä nuorempana annat elämäsi Jumalalle sen parempi on, -
koska kaikki tärkeät valinnat tapahtuvat ennen aikuistumista.
Jos väärän valinnan tekee niin koko elämä on pilalla.
Olen läheltä nähnyt kuinka saattaa mennä ihmiselämä täysin pilalle, -
kun valitsee väärin.
Joo. Olet sen hyvin henkilökohtaisesti ja konkreettisesti päässyt näkemään.
Ympäristössä on ollut ihmisiä, jotka ovat valinneet väärin.
Heidän elämä on mennyt sekaisin.
Kyllä. - Kiitos Aleksi, että olit kertomassa ja erityisesti tämä, -
että pystyit osoittamaan miten Jumala on ollut hyvä sinulle, ohjannut -
ja antanut myös työelämässä menestystä.
Olet päässyt olemaan ikään kuin Kristuksen tuoksu täällä maan päällä.
Niin, olen kiitollinen. Paljon on kertomatta tärkeitä juttuja, -
mitä olen kokenut Jumalan johdatusta, -
jokapäiväisessä elämässä sitä voi kokea, ihan tänä päivänä.
Kiitos sinulle ja Herra sinua ja perhe- kuntaasi siunatkoon. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit tukea ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077 -
tai voit lahjoittaa pankkitillille ruudussa näkyvällä viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola