Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Tällä kertaa on ilo pitää vieraanani -
Helsingin luterilaisen Vuosaaren srk:n kirkkoherraa. Tervetuloa Jussi Mäkelä.
Kiitos mukava olla täällä.
Ennen kuin menemme papin arkeen -
ja millaista on Vuosaaressa olla kirkkoherrana,
niin kuka on Jussi Mäkelä ja missä olet syntynyt?
Oletko kiertänyt eri puolilla Suomea vai pysynyt rajatulla alueella?
Täytyy sanoa, että Suomea on tullut kierrettyä mutta en ole asunut -
muualla kuin Helsingissä. Niin sanotusti olen syntyperäinen -
stadilainen Itä-Helsingistä. Lapsuu- den ja nuoruuden asunut Kontulassa.
Aikuisena muutin opiskelija- kämppään Mellunmäkeen.
Sen jälkeen Puotilassa asunut.
Pidemmälle ei ole päässyt Itä-Helsingistä.
Ihmiselle on tärkeää lapsuus ja onko koti turvallinen jne.
Miten luonnehtisit omaa syntymäkotiasi?
Voi sanoa, kiitos Jumalalle, on ollut turvallinen koti. Hyvä äiti ja isä.
Joka ilta luettiin iltarukous. Ei kauheasti käyty kirkossa, -
jonkin verran mutta kyllä poika pantiin jo 8-vuotiaana kirkkokuoroon.
Cantores Minoreksessa lauloin aikoinaan jopa 15 vuotta. - Niin.
Siellä sain ensimmäisen hengellisen kokemuksen, -
jonka tajusin vasta aikuisena. - Kerropa se nyt.
Olin varmaan 10-vuotias muistaakseni Lahdessa.
Oli tällaisia konserttimatkoja. Lauloimme Bachin H-molli messua.
Olimme syöneet ja oliko jännitystä vai jotain ruuasta niin tuli vatsa kipeäksi.
Meillä oli kuoroäitejä niin he ohjasivat minut sinne, kun muut harjoittelivat -
kirkon edessä laulamassa. Oli huono olo niin minut vietiin aulaan.
Makasin oman takkini päällä. Kuoro alkoi laulaa Sanctus - Pyhä.
Bachin H-molli messun Sanctus on tosi kaunis, siinä huomasin.
Se oli eri asia kun olin laulamassa mutta kun olin kuuntelemassa sitä.
Se oli valtava kokemus pienelle pojalle. En osannut sanoittaa silloin.
Aikuisena tajusin, että Pyhä Henki kosketti, kun laulettiin pyhä.
Se oli todella kaunista. Kauniimpaa kuin mikään mitä olin ennen kuullut.
Kyllä hengellinen hyvä musiikki, -
sillä on suuri merkitys ollut aina kristinuskossa. - On, kyllä.
Tietysti sanat myös, kun ymmärsit sisällönkin.
Joo. - Se on varmaa ja tällaiset jäävät -
ihmisen tiedostamattomaan muistiin. - Joo, kyllä.
Kun ikää tuli enemmän niin miten rippikoulut ja muut?
Oliko samantapaisia tuntemuksia, joita vielä muistat?
Olen koko ikäni Jumalaan uskonut ja rippikoulu oli aika helppo, -
koska "Isä meidän" rukous ja uskontunnustus olivat tuttuja.
Asia oli tärkeä mutta 15-vuotiaalle pojalle rehellisesti sanottuna -
oli kivempaa kaverit ja se kaikki kiva. Sitä ei niin paljon ajatellut.
Olen sanonutkin, että kun saatiin tällainen ... -
-85 olen käynyt rippikoulun. Silloin ei ollut vielä uutta Raamatunkäännöstä, -
saatiin UT nykysuomeksi. Pidin sitä aina kunniapaikalla, nuori mies.
Se oli vaatekaapin perällä ettei kukaan näe, että se on -
mutta se oli tärkeä oikeasti. En ollut vielä sillä lailla herännyt, -
että olisin pystynyt sitä näyttämään muille.
Eikä ollut myöskään sellaista paloa Jeesusta kohtaan nuoressa iässä.
Ensimmäinen opiskelupaikka oli kauppakorkeakoulu -
ja sen jälkeen armeija. Miksi päätit mennä kauppakorkeakouluun?
Se oli ehkä helppo ratkaisu. Isäni, nyt edesmennyt, oli ekonomi.
Kyllä mietin lukiossa "Oikista" ja jopa kerran pyrinkin enkä päässyt.
Itse asiassa olin vielä yhden vuoden kauppaopistossakin.
Katsoin, että tämä on minun alaa. Pyrin sitten kauppakorkeaan.
Pääsin ja ensimmäinen vuosi tuntui, että tämä on oikea paikka.
Opintosuorituksia tuli ja lähdin armeijaan.
Armeijan aikana ja sen jälkeen aloin miettiä elämän tarkoitusta.
Minulle oli itsestään selvä, että kun uskoo Jumalaan -
niin elämän tarkoitus liittyy Jumalaan.
Aloin lukea ensimmäistä kertaa Raamattua.
Etsin elämän tarkoitusta Raamatusta. Löysin sen.
Kun olit armeijassa, niin oliko siellä uskovia nuoria miehiä?
Muistatko ketään? - Kyllä mä muistan.
Siellä oli yksi helluntailainen, joka oli aseettomassa palveluksessa.
Minulla oli risti kaulassa, rippikoulusta saatu.
Hän kysyi, että merkitseekö tuo jotain.
Sanoin, että totta kai. Mutta ei sen enempää keskusteltu.
En kauheasti oikeastaan tunnistanut.
Olihan armeijassa näitä hartauksia.
Lyhin hartauskin oli se, että ali-kersantti käski, -
tai kun sanottiin rukoilkaamme, -
ensin otettiin asento ja sitten lepo vai miten se oli. En muista tarkkaan.
Oli hetken hiljaista ja hän sanoi aamen.
Hänen oli varmaan vaikea löytää sanoja, -
jos ei ollut kokemusta ja ei tuntenut Jumalaa.
Toisaalta se oli myös aika hyvä hetki. Sait itse rauhassa rukoilla. - Aivan.
Armeijasta kun tulit niin kuin viittasit, lähtivät ajatukset -
muuttumaan syvempään suuntaan. Sittenkö päätit pyrkiä teologiseen?
En ihan vielä silloin. Opiskelin vielä kauppakorkeassa.
Oli vähän sellainen ongelma, toisin kuin ekana vuonna, -
enää ei ollut sellaista paloa siihen.
Opintosuorituksia ei tullut enää samalla tavalla.
Pikemminkin tuli syvä huokaus.
Tuntui, että tämä ei ole sitä mitä minut on tarkoitettu tekemään.
Henkilökohtaisesti, oli vuosi -93 -
TV:stä Yle näytti Franco Zeffirellin "Jeesus Nasaretilainen" elokuvan.
Se oli neljään osaan katkottu.
Muistaakseni Johanneksen evankeliumista tai sen pohjalta tehty.
Minulle sillä oli iso vaikutus. Muistan kun katsoin sitä.
Olin jo lukenut evankeliumeita mutta silti se kosketti.
Pysäytti minut ja Pyhä Henki kosketti.
Miten ihmiset tekivät Jeesukselle pahaa. Jeesus oli tehnyt vaan hyvää.
Myös se taju siitä, että näinhän oli Jumala tarkoittanutkin käydä.
Jeesuksen piti kärsiä nimenomaan meidän puolesta, että saisimme elää.
Varmaan yhdessä, kun olit laulamassa kuorossa.
Se kosketti ja ehkä pieni hipaus tuli jo rippikoulusta.
Nämä yhdessä alkoivat vaikuttaa syvemmin ja syvemmin ajatuksiisi.
No, kyllä. En ehkä silloin ajatellut kuorossa ollutta kokemusta -
mutta aloin entistä enemmän kiinnostua Raamatusta -
ja halusin todella lukea.
Onneksi tajusin aloittaa Uudesta Testamentista ja evankeliumeista.
Sen neuvon haluan muillekin sanoa, kun alkavat lukea.
Usein ajattelemme tai puhumme, että ammattimme pitäisi valita -
sen mukaan kuin Jumala on suunnitellut. Tulee mieleen, -
että ehkä se suunnitelma ei ollutkaan bisnes-elämä vaan hengellinen työ.
Kyllä. Sen koen ainakin tällä hetkellä hyvin voimakkaasti, -
aika pitkäänkin olen kokenut.
Toisaalta se, että oma tie vei aikanaan kaupalliselle alalle.
Nyt kun on kirkkoherrana ja joutuu tekemään budjetteja ja laskelmia -
niin ei siitä haittaa tässä työssä ole.
Näkee miten Jumala pystyy kääntä- mään asiat mistä itse ajattelee, -
että oli turhaa mennä mutta pystynkin sitten käyttämään työssä. - Joo.
Sitten sun elämässä alkoi papin työt sen jälkeen kun olit opiskellut.
Mikä oli ensimmäinen työpaikkasi?
Ensimmäisenä aloitin nuoriso- pastorina määräaikaisena -
Mellunkylän seurakunnassa. Nykyään Helsingin Mikael eli Itä-Helsingissä.
Mikä oli hauskaa, siellä sattui työkaveriksi oma rippipappini, -
kun olin Mellunkylässä aikanaan käynyt rippikoulun.
Millaista oli toimia nuorten kanssa? -
Täytyy sanoa, kun oli teologisessa opiskellut niin haaste oli aluksi, -
kun ei ollut mitään koulutusta nuorisotyöhön -
toisin kuin nuorisotyönohjaajilla.
Onneksi, kiitos Jumalalle, sitä myös oppi olemaan nuorten kanssa.
Silloin vielä muisti paremmin mitä itse aikanaan, -
kun kuunteli koulussa aamunavauksia niin, -
tuli tuntuma, miten miten kannattaa puhua ja miten ei.
Siellä ei hirveän korkeakirkollista kannata puhua.
Mikä saisi heidät kuuntelemaan olisi tärkeä.
Miten elämäsi sen jälkeen lähti kulkemaan. - Seurakunnan jälkeen?
Niin. - Oikeastaan kävi niin mikä oli v. -94 iso kriisi itselle -
eli en tullut valituksi sinne kun virka pantiin auki.
Olin tehnyt sitä melkein 5 vuotta ja siihen valittiin toinen.
Muistan, että se oli vaikea pala itselle.
Sitä yritti tehdä kaikkensa, että olisiko mitenkään mahdollista.
Silloin selvisi selkeästi... Olin luullut, että viroista voi valittaa -
mutta seura-kuntapastorin virasta ei voi valittaa.
Aivan. - Kirkkoherran virasta tai kappalaisen virasta voi valittaa -
mutta seurakuntapastorin ei. Vasta jälkeenpäin itsekin tajusi ja muisti.
Olin jopa rukoillut Jumalalta, että jos pääsisin pois siitä seurakunnasta.
Ei silloin kriisissä sitä muistanut. - Mihin sen jälkeen tulit valittua?
Tulin tosiaan alkuvuodesta -95 valittua Vuosaaren seurakuntaan -
missä nytkin olen. Tulin valituksi rippikoulupastoriksi.
Näin Jumala kuljetti minut Vuosaareen.
Olet 20 vuotta ollut siellä jo. - Nyt olen ollut reilu 10 vuotta.
Anteeksi. - Vuonna -95 aloitin niin 11,5 vuotta ehtinyt olla.
Jokaisen elämässä on nousuja ja laskuja.
Sinullakin oli sellainen asia, joka lyhyelläkin tähtäimellä -
saattaa tuntua vahingolta mutta niistäkin voi selvitä.
Kyllä. - Millainen tilanne sinulla oli?
Se mikä on jokaiselle uskovalle iso kolaus, että avioliitto päättyy eroon.
Se oli sitä itselleni.
Vuonna 2009 tuli avioero lasteni äidistä.
Se vetää, uskon, aika monella muullakin samaan.
Silloin on aika hiljaa ja kokee todella olevansa epäonnistunut.
En voi tietysti muiden suilla puhua mutta omalla kohdalla koin, -
että olin erämaajaksolla sen jälkeen.
Jumala tuntui tosi kaukaiselta, tunsi itsensä pettyneeksi, -
epäonnistuneeksi ja huonoksi. Se oli vaikea tilanne.
Mutta Jumala pystyy kaiken kääntämään.
Eikö Jeesus tullut sitä varten, -
että ei olisi sellaista syntiä mitä Hän ei ristillä sovittanut.
- Aamen. Jos Jeesus olisi tullut täydellisiä ihmisiä varten -
ei kukaan pääsisi taivaaseen, kun kukaan ei ole.
Nimenomaan, Jeesus toi armon. Sen kun itsekin tajusi myöhemmin.
Miten Jumala käänsi tämän tilanteen siunaukseksi. - Daavid teki mitä teki.
Kuitenkin Raamattu sanoo, että hänellä oli -
Jumalan mielen mukainen sydän. - Aivan.
Nämä asiat ovat paljon moniulotteisempia ja suurempia.
Olennaista on, että rakkauden kaksoiskäsky saa olla aina voimassa.
Aamen. Juuri näin. - Ymmärrämme kuitenkin, että rakastamme Jumalaa -
ja myös lähimmäistämme. - Kyllä. Olisi tosi tärkeätä.
Oliko se viime vuonna, kun oli ollut Amerikassa tutkimus.
Siellä selvisi, että ikävä kyllä, jos katsotaan kristittyjä -
niin näytämme enemmän farisea- laisilta kuin Jeesuksen kaltaisilta.
Se ikävä kyllä kertoo miten meidän ei pitäisi olla.
Meidän pitäisi pystyä kohtaamaan epäonnistuneita ihmisiä -
ja myös syntiä tekeviä ihmisiä rakkaudellisesti eikä tuomiten.
Kyllähän onnettomuuksia tulee. Ei kukaan ennalta suunnittele. - Aivan.
Niistä voi selvitä myös. - Aamen.
Miten sinulla Vuosaari on tietenkin jatkunut ja -
jos menemme siihen, että kirkkoherrana aikaisemmin teit -
muitakin töitä mutta nyt enemmän johtamistyötä.
Millä tavalla tämä sinun aikasi Vuosaaressa on muuttanut sinua?
Millä tavalla seurakuntaa ja miten ympäristö on muuttunut?
Olen tosiaan nyt kirkko- herrana ollut 6 vuotta.
Yksi tärkein tehtävä, mikä on aina jokaisella johtajalla, -
oli se jossain firmassa tai kirkko- herrana, on nimenomaan -
pelaajien valinta eli työntekijöiden valitseminen.
Niitä on aika paljon ollut. Meilläkin on iso seurakunta.
Jos katsoo kuinka paljon työntekijät ovat vaihtuneet.
Jotkut ovat jääneet eläkkeelle, toiset lähteneet muualle töihin jne.
Voisi sanoa, että Jumala on siunannut meitä todella hyvillä työntekijöillä.
Itse saa olla kiitollinen siitä. Ehkä se mitä on itse tuonut -
tai koen, että Jumala on sen tuonut mutta minun kauttani.
Aloitimme "Kuninkaan illat" vuonna 2011 loppupuolella.
Aikaisemmin Vuosaaressa Merirastin kappelissa oli -
Sanan ja rukouksen iltoja, joita vapaaehtoiset pitivät. Ne loppuivat.
Olimme mukana "Mahdollisuus muutokseen" missiossa.
Ensimmäistä kertaa tutustuin kunnollisesti vapaisiin suuntiin ja -
heidän pastoreihin. Oli mahtava huomata mikä yhteys meillä oli.
Voitiin rukoilla yhdessä.
Sitä kautta aloimme pitää näitä Kuninkaan iltoja, -
jossa on Sanaa, rukousta, todistusta ja ylistystä.
Puhujia ja ylistysryhmiä on ollut eri seurakunnista.
Se minkä itse koen tosi tärkeänä sydämellä, on Jeesuksen oma rukous.
"Että he kaikki olisivat yhtä." Kirkot eivät ikinä yhdisty mutta -
Pyhän Hengen yhteyttä voidaan kokea, kun tulemme yhteen, -
ylistämään, yhdessä rukoilemaan.
Vaikka on erottavia asioita, ei keski- tytä niihin vaan siihen mikä yhdistää.
Meillä on sama pyhä Jumala. Isä, Poika ja Pyhä Henki.
Se on tärkeätä. Se yhdistää.
Kuva, mikä minulle on tullut sinusta ja Vuosaaren seurakunnasta, -
niin se ei ole keskiverto pääkaupunkiseurakunta vaan -
siellä on elämää ja kipinää mitä pitäisi ollakin.
Miten itse ajattelet? - Toivon aina, että kysykää joltain muulta, -
on helpompi antaa muiden vastata.
Siksi on helpompi sanoa, että onneksi on kuullut muidenkin sanovan näin.
Yksi asia on iso, jos ajattelee muita Helsingin luterilaisia seurakuntia.
Käsittääkseni olemme ainoa, jolla on oma evankelioimistyön pastori.
Antti Pesonen palkattiin 2014. Hän otti vastuun Kuninkaan illoista, -
kun tarvitsen enemmän aikaa työhön mihin minut on erityisesti palkattu.
Muissa srk:ssa on mielestäni lähetys- ja evankelioimistyön pastori, -
jotka käytännössä keskittyvät lähetystyöhön.
Se, että on evankelioimistyö.
Se sana, huomaa kirkossamme, häiritsee joitakin.
Tulee mieleen huonoja kokemuksia.
Jotkut ovat kertoneet, että on nuorena isketty Raamatulla päähän.
Ymmärrän miksei haluta tällaista.
Kuitenkin se, että ihmiset heräisivät, on kaikista oleellisin asia, -
jolla voisimme niin kuin... Maailma muuttuu sanotaan näin.
Onko niin että, perusjumalan- palveluksessa on aika tarkkaa -
se käsikirja mitä siellä käsitellään.
Siinä ei oikeastaan ole loppujen lopuksi kuin saarna ehkä 10-15 min.
Niin näissä perjantai-illoissa avaatte Pyhälle Hengelle mahdollisuuden -
tulla sinne ja antaa Pyhän Hengen johtaa. Totta kai teillä on määrätyt -
ohjeet itsellänikin mutta annatte tilaa Pyhälle Hengelle.
Kyllä, juuri näin. Jumalan- palvelukset ovat hyvin määrättyjä.
Se on se kirkkokäsikirja, vaikka tiettyä variaatiota voidaan tehdä.
Huomaan sen, että turvallisuus on monelle tärkeä.
Ne, jotka ovat käyneet ikänsä tavallisessa Jumalanpalveluksessa, -
heille on vierasta esim. nousta ylös tai nostetaan käsi ylistykseen.
Käytännössä se aiheuttaa enemmän pahennusta kuin hyvää, jos teet sitä.
Mutta Kuninkaan illoissa on vapaus. Jokainen saa nousta, nostaa kätensä -
tai olla nostamatta. Saa rauhassa istua eikä tarvitse häiriintyä, -
jos muut tekevät. Myös se, että en ole halunnut ottaa siihen ehtoollista.
Vaikka ehtoollinen on minulle hyvin tärkeä, -
se on kuitenkin se, joka erottaa kirkkokuntia toisistaan.
En halua sellaista mikä erottaa vaan mikä yhdistää. - Aivan.
Luulen, että saattaa olla sellaisiakin ihmisiä, -
jotka eivät kuulu luterilaiseen kirkkoon, -
ovat ehkä vapaista suunnista tai eivät kuulu mihinkään.
Siinä juuri evankeliointi kutsu voi toimia.
Joo ja se, että osahan niistä ihmisistä, -
jotka käyvät perus sunnuntai Jumalan- palveluksessa, kokee vieraaksi -
tämän Kuninkaan illan tyyppisen. Osalla on tietenkin myös -
ennakkoluuloja mitä he ovat kuulleet tai lukeneet jostain lehdestä.
Sitten meillä on paljon ihmisiä, varsinkin silloin, kun aloitimme -
he olivat innoissaan. Eivät olleet löytäneet paikkaansa srk:ssa.
He löysivät siinä. On paljon vapaaehtoisia, -
jotka ovat rakentamassa iltaa eri seurakunnista.
Myös rukouspalvelussa on muista kirkkokunnista. Ei vain luterilaisia.
On hieno huomata, että osa näistä, jotka ovat tulleet seurakuntaan -
tai nimenomaan Kuninkaan iltojen kautta, -
ovat löytäneet tiensä tavallisiin Jumalanpalveluksiin sunnuntaina.
Ei se rajaa etteikö voisi käydä. - Eivät ne ole vaihtoehtoja vaan täydentäviä.
Juuri näin hyvin sanottu.
Varmasti perjantai-illoissa, kun Jumalan voima toimii, -
on vahva rukouselämä, varmaan tapahtuu ihmeitä ja merkkejä.
Tapahtuuko? - Totta kai itse toivoisin, että tapahtuisi paljon enemmän.
Lähtisi iso herätys ja ihmisiä pelastuisi.
Kiitos Jumalalle välillä kuulee, että joku on käynyt rukouspalvelussa -
ja on parantunut jostain sairaudesta.
Välillä joku ihminen on saanut tiedon sanat tai profetian -
tulee yleensä Antille, joka -
useimmiten on juontajana tai minulle kertomaan.
Tiedetään, että mitä on tulossa, koska ei kaikki ole Jumalasta.
Olemme lihallisia me ihmiset.
Lihallisuus voi tuoda jotain vaarallista, -
jos se sanotaan Jumalan Sanana. Kuitenkin meillä on.
Välillä tulee profetioita ja tiedon sanoja jne.
Aika menee mutta vielä ennen kuin annan mahdollisuuden -
sanoa katsojille. Miten näet Vuosaaren näkökulmasta -
pääkaupunkiseudun kristillisyyden ja haasteet siinä?
Mihin suuntaan olemme 5-10 vuoden päästä menemässä?
Ehkä välillä tulee huolia johtuen siitä, että Helsingin seurakuntayhtymässä, -
pitää paljon säästää. On lähdetty toimintakulttuurin muutokseen.
Sanotaan suoraan kaikki siinä ei ole hyvää, -
mitä itse näkisin Jumalan tahdon mukaista.
Näen ihan selkeästi, mitä enemmän keskitytään Raamatun Sanaan, -
rukoukseen ja siihen, että yhdessä tehdään yli kirkkokunta, -
seurakunta rajojen. Sitä Jumala siunaa.
Tietenkin se, että me siunaamme Israelia. Ei unohdeta Israelia.
Se tuo pitkässä juoksussa varmasti siunauksen niille, jotka sitä tekevät.
Ihan vielä kysyisin, että mikä sinut tekee iloiseksi tässä työssäsi?
Kyllä se on Jumalan kohtaaminen, Kuninkaan illat, Jumalanpalvelukset, -
meidän työntekijät, työ mitä seurakunnassa tehdään.
Diakonia, nuorisotyö, lapsityö. Se mitä pastorimme tekevät.
Sitä on paljon. Täytyy rehellisesti sanoa ettei muista olla kiitollinen.
Kyllä sitten, kun minäkin toimintakertomusta kirjoitan.
Teemme sen aina vuosittain. Siinä näkee mitä kaikkea.
Ei ole huomannut mitä on tehty, on iso seurakunta -
ja paljon tehdään hiljaisuudessa. Ei niistä puhuta lehdissä tai uutisissa.
Ne ovat Jumalan työtä ihmisten kautta. Siitä saa olla kiitollinen.
Tähän on hyvä päättää varsinainen keskustelu.
Pyydän sinua Jussi sanomaan katsojille -
mitä Henki sanottavaksesi juuri nyt antaa. Ole hyvä.
Koen, että meissä kristityissä on hyvin paljon sellaisia ihmisiä, -
jotka kokevat, että en ole arvokas. Minä sanon sinulle: -
Muista, Jeesus rakastaa sinua. Isä todella kaipaa sinua.
Vaikka olisit tehnyt mitä syntiä elämäsi aikana.
Jeesus tuli juuri sinua varten tähän maailmaan, että sinä pelastuisit.
Voisit tuntea olevasi Jumalan poika, Kuninkaan perillinen.
Kuninkaan tytär. Saat iloiten viedä sitä rakkautta eteenpäin -
mitä Jumala on sinun sydämeesi antanut.
Jos olet tällä hetkellä todella syvällä vaikka masennuksessa -
niin Jeesus voi sieltä pelastaa. Hän tekee sen mielellään.
Keskity enemmän Jumalaan kuin omiin kokemuksiisi.
Luulen, että nuo sanat -
ovat niitä mitä Suomen kansa tänä päivänä tarvitsee.
Monet ovat masentuneita. - Jokainen tarvitsee rohkaisua.
Pastorit ja kirkkoherrat eivät ole erityisiä ja ihmeellisiä, -
me tarvitaan rohkaisua. Muistakaa seurakuntien johtajia.
Rukoilkaa heidän puolestaan. Tarvitsemme sitä myös.
Kiitos Jussi Mäkelä, että tulit ohjelmaan ja Herra sinua siunatkoon.
Olkoon sinun kirkkautesi valo Vuosaaressa Itä-Helsingissä, -
sellainen, joka pääkaupunkiseudun voisi vielä muuttaa palavaksi -
Herran lyhteeksi. Sitä pyydän. - Kiitos Martti kutsusta, -
oli erittäin mukava olla täällä. - Kiitos.
Samoin sinulle oikein suurta siunausta elämääsi ja koko -
TV7 työlle, joka on erittäin tärkeää.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa 0600-10077.
Tai voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero näkyy ruudussa.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola