Tervetuloa Isännän Pöydässä ohjelmaan.
Vieraanani on henkilö, joka on Satakunnasta.
Tervetuloa Taisto Laakso. - Kiitos paljon ja kiitos kutsusta.
Käydään läpi Isännän Pöydän tyylin mukaisesti, -
missä olet nuoruutesi ja lapsuutesi -
elänyt ja millaiseen kotiin syntynyt.
Synnyin Viitalan torpassa -
Köyliön kunnassa -
Peräkallion kylässä 1954.
Perheeseen kuului äiti ja isä -
ja olin viides lapsi ja nuorimmainen.
Kun synnyin ei mennyt kuin 2 1/2 kk niin isäni kuoli.
Sairastui syöpään ja kuoli. Samassa Viitalan torpassa -
sinä keväänä oli ristiäiset ja hautajaiset. - Aivan.
Se oli kyllä erikoinen lapsuus ja kun vielä tiedän, -
että äitisi jäi leskeksi viiden lapsen kanssa.
Hänen ansionsakin oli varsin rajalliset ja vaatimattomat, -
niin siinä ei paljon leipää ollut.
No siihen aikaan tietysti -54 -
jaettiin niukkuutta paljon enemmän kuin runsautta.
Muistan, että oli niin niukkaa monta kertaa kun tuli koulusta kotiin -
ja äiti sattui olemaan tilapäistöissä -
niin katsoin, että olisiko jokin leivän kannikka jossakin -
niin ei sitä välttämättä aina löytynyt.
Siihen tietysti totuttiin tähän kaikkeen.
Kun äiti oli kotona koulusta tullessa, kun avasin -
ulkoeteisen oven, niin tuli sellainen mukava pullan ja ruuan tuoksu.
Siellä puuliedellä, puuhellalla niin kuin tavataan sanoa, -
siellä oli tuli ja äiti kokkasi siellä. Se tuoksu oli jotakin mahtavaa.
Se taas korvasi niitä hetkiä, kun sitä leivänmurua ei saattanut löytyä.
Silloin ei vielä jääkaappiakaan ollut, -
jotta voisi katsoa tyhjää kaappia missä ei ole kuin valot.
Tavallaan sen hyväksyi paremmin, -
kun ymmärsi sen realiteetin. - Niin nimenomaan.
Isää ei ole ja äidillä ei ole muuta vaihtoehtoa kuin yrittää käydä töissä.
Kyllä ja työmahdollisuuksiakin oli aika niukasti.
Äiti kävi töissä satunnaisesti siivoilemassa opettajien koteja, -
jossakin pankilla siivoamassa ja koulun juhlasalia.
Lapsi tietysti kasvaa tällaiseen kaikkeen.
Kun ei paremmasta tiedä muuta kuin naapureista, -
kun kävi kavereitten kotona missä isä eli, oli työtä ja toimeentuloa -
mitä siihen aikaan oli. Silloin joskus ajatteli, -
että voi että kun meilläkin olisi ja se isän kaipuu.
Muistan joskus, minulla oli tosi hyvä, rakastava äiti.
Todella hyvä äiti. Mutta muistan joskus talvi-iltoina.
Pakkaskelillä menin sinne pihalle selälleni.
Tein siinä lumienkeleitä ja katsoin kirkasta tähtitaivasta.
Jäin miettimään usein hangella kun oli selällä, että mitä jos isäni eläisi.
Kun naapurin pojat ja kaverit touhuaa oman isän kanssa -
ja minulla sitä isää ei ole. Mitähän me tekisimme nyt, jos isä eläisi.
Tällaisia kaipuu hetkiä tuli.
Tuli mieleen kysyä sulta, kun nyt keskustellaan avioliittokäsitteestä.
Siinähän tulee rakenteita, että ei ole isää tai äitiä.
Kyllä se on aika uusi tilanne.
No joo, en tiedä mitä siinä olisi voinut ajatella, -
jos olisi täytynyt se jakaa vaikka kahden naisen kanssa -
tai kahden miehen kanssa. Saada se rakkaus heiltä ja se lämpö -
mitä nyt sain äidiltä, joka oli leski. - Joo.
Ei siihen aikaan osannut sellaista edes ajatella.
Nämä ovat asioita, jotka ovat kuitenkin lapsien kannalta tärkeitä, -
että lapsi on turvallisessa ympäristössä. - Kyllä ja äiti osasi -
tai ei osannut vaan hän oli luonteeltaan huolehtivainen.
Koska olin perheen nuorin, kuopus niin ehkä siinä kuopustakin kohtaan -
tuli extraa sillä niin pienenä jäi orvoksi.
2 1/2 kk ikäinen olin, kun isä kuoli.
Olen miettinyt, että olisiko äidillä ollut jokin extra annos kuopukselle.
Jollakin tavalla. Lämpöä ja rakkautta oli.
Kuulin, että äitisi sai tulla elävään uskoon -
isän kuollessa tai hyvin pian sen jälkeen.
Äiti tuli uskoon isän kuoleman jälkeen.
Monet katselijatkin tietää edes- menneen harmonikkataiteilijan, -
tulisieluisen, herkän evankelistan kuin Mauri Liukkunen.
Hän vaikutti Helsingissä mutta piti hengellisiä kokouksia ympäri Suomea.
Hän oli Sallan tukkikämpillä, piti siellä tilaisuuksia ja milloin missäkin.
Äiti tuli tällaisen evankelistan kokouksessa uskoon.
Minä kovasti tykästyin, kun olin siinä iässä, että aloin yksinkin käymään -
hengellisissä tilaisuuksissa. Jos Mauri Liukkunen oli jossakin lähistöllä -
niin halusin mennä kuuntelemaan. Hän oli herkkä kaveri, välillä itki.
Hän otti suuren valkoisen nenäliinan, pyyhki kyyneleitä ja taas jatkoi.
Nauroi, itki ja puhui. - Kyllä.
Sinulla lähti siitä sellainen hengellinen tartuntapinta itseesi -
kun äitisi oli elävässä uskossa. Se johti sinutkin tilanteeseen, että sait -
kuulla Jeesuksesta. - Kyllä, se oli aika luontevaa, -
että me lapset kävimme hengellisissä kokouksissa.
Minä kävin pyhäkoulua tietenkin sisaruksien kanssa.
Siellä se siemen kylvettiin pienen pojan sydämeen.
Vieläkin saattaa muistaa joskus ja putkahtaa mieleen muistolauseita.
Pyhäkoulu on hyvin tärkeä asia minulle ja monelle muulle.
Siinä oli hyvä pohja tulla se H-hetki, -
jolloin sinä henkilökohtaisesti opit tuntemaan Jeesuksen.
Nimenomaan se niin kuin tavallaan oli astinlauta -
henkilökohtaiselle uskonratkaisulle, jonka koin 15-vuotiaana. - Joo.
Eräässä kotikokouksessa Kokemäen Orjapaaden kylässä.
Orjapaaden kallion kupeessa koin uskoontulon.
Oli sellainen tilanne, että Veikko Matikka niminen vanhemmistoveli -
veti tilaisuutta. Se oli ehtoollis- kokous kaiken lisäksi.
Ei ollut edes herätyskokous.
Siellä oli puhujana entinen hattukauppias Uuno Saukkonen.
Kesken kokouksen tämä vanhemmistoveli murtui.
Alkoi itkemään ja sanoi, että eiköhän pojatkin tänä päivänä -
haluaisi antaa elämäänsä Jeesukselle ja tulla uskoon.
Hyvä ystäväni oli vieressä. Me olimme molemmat valmiita tekemään se -
ja niinpä tilaisuuden jälkeen meidän puolesta rukoiltiin.
Se oli käänteentekevä asia minun elämässä. Todella käänteentekevä.
Siitä aukesi aivan uusi maailma kohdallani.
Se hehkui sinusta ja halusit kertoa sitä joka paikassa. - Kyllä nimenomaan.
Kun menin kotiin - lapsuudenkotini oli Peipohjan rautatieaseman vieressä.
Lähdin seuraavalla lättähattu junalla Poriin -
kertomaan sukulaisille, mitä minulle on tapahtunut ja olen tullut uskoon.
Millaisia kommentteja sait? - Pääasiassa myönteisiä.
En muista mitään kielteistä.
Siihen aikaan kuljetettiin nauhuria mukana.
Otin senkin mukaan ja sinne hengellinen kasetti pesään, -
että kuunnelkaapa näitä kauniita hengellisiä lauluja. - Kyllä.
En tiedä sitten kyllästyivätkö he tähän evankelioimiseen vai miten oli?
Aivan. Jos palaamme pikkuisen nuoruuteen.
Kävit kansakoulun, klassisen 7 luokkaa.
Sitten kansalaiskoulun ja miten elämä sen jälkeen jatkui?
Minun piti mennä ammatti- kouluun kansakoulun jälkeen.
Pääsinkin rakennusosastolle mutta sitten menin -
kesätöihin kauppapuutarhaan. Se työ alkoi maistumaan.
Tykkäsin olla siellä kesätöissä. Puutarhurityönantaja sanoi minulle, -
että jos haluat niin sinulla on täällä työpaikka.
Hän antoi ensimmäisen tilin käteen ruskeassa kirjekuoressa.
Siihen aikaan annettiin raha. Raha oli kirjekuoressa.
Se summa, vieläkin muistan, oli 198 markkaa -
ja joitakin kymmeniä pennejä.
Muistan, kun puutarhan pihassa katsoin kirjekuorta.
Työnantaja oli vieressä. Katsoin, että melkein 200 markkaa omaa rahaa.
Päätin, että en lähde kouluun vaan jatkan täällä työntekoa, -
koska se tuntui niin mahtavalta, kun raha oli niin niukassa lapsuudessa.
Jokin markan joskus sai mutta ei enempää. - Kyllä.
Se suuntasi sinun työelämäsi. Sen jälkeen jatkoit siellä. - No joo.
Muutamissa työpaikoissa olin teollisuuden palveluksessa.
Sitten menin huonekaluliikkeeseen, -
jossa olin ensin autokuskina ja myöhemmin myyjänä.
Olin toisenkin työnantajan palveluksessa huonekalumyyjänä.
Sitten olin toistakymmentä vuotta, -
varmaan 13 v. yhdessä työpaikassa. Viimeksi olin siinä hallipäällikkönä.
Jostain kumman syystä tuttavani vaikkei se ollut kumma syy -
mutta tuttavani lähti myymään imureita ovelta ovelle.
Ajattelin, että voisin tehdä vaikka oli tosi hyvä työpaikka ja hyvät edut.
Sanoin itseni irti ja lähdin myymään imureita ovelta ovelle.
Olin siinä 1 1/2 vuotta ja nyt jälkeenpäin en oikeastaan kadu, -
koska se oli koulutusta, -
mitä jokaisen liike-elämän palveluksessa olevan pitäisi käydä.
Mitä pitää tehdä kun tehdään kauppoja ihmisten ovilla.
Lähestytään ihmisiä. - Siinä voi onnistua tai epäonnistua.
Siinä voi tehdä molempia. Voi tulla totaalinen onnistuminen -
tai epäonnistuminen. Muistan yhdellä paikkakunnalla, kun soitin ovikelloa.
Sitten ovi avautui tuli isäntä aivan nenän eteen.
Ei puhunut mitään, katsoi silmiin ja hyvin tuikean näköisenä sanoi:
"Haenko minä pyssyn." Minä en varmaan silmääkään räpäyttänyt.
Ajattelin, että mikä tilanne on, seisoin siinä. Olimme hetken hiljaa.
Isäntä alkoi nauramaan: "No ei nyt sentään."
Hän vain kokeili, mitä sinä sanot. Tällaisia tilanteita.
Tuliko kauppoja. - Ei tullut kauppoja mutta jonkinlainen morjens-tuttava -
isännästä tuli. Naureskeltiin vielä jälkeenpäin kohtaamista.
Kuinka laajalla alueella kiersit. - Satakunnan alueella.
Lähinnä Pori - Huittinen akseli suurin piirtein.
Kuitenkin siinäkin kollegoihisi nähden pärjäsit hyvin.
Yllätyin itsekin, että muutaman viikon olin -
niin myyntitilastojen kärjessä oltiin.
Yllätyin, miten näin nopeasti pääsin sisälle. - Joo.
Se oli valtavan itsenäistä työtä, kun lähtee kentälle -
saa itse päättää mihin menee ja -
millaisiin taloihin menee ovikelloa soittamaan.
Miten tämän myyntiprojektin jälkeen? Mitä läksit etsimään?
Huonekaluja edelleen myymään. - Joo.
Huonekaluhommissa olen ollut, tuli esillekin kahdella eri työnantajalla.
Pidin siitäkin työstä kovasti, kun on aina halunnut olla ihmisten kanssa.
Minä en ole sellainen tyyppi, vaikka olen sitäkin tehnyt teollisuudessa, -
mutta minun elämäntehtävä ei ole -
koota tiettyjä osia 8 h päivässä -
vaan haluan olla siellä missä on ihmisiä. - Aivan.
Miten kun asiakaspinnassa olit hyvin paljon joka päivä -
niin kun olit kuitenkin jo syvästi uskossa.
Sinulla oli kutsu pelastaa sieluja, kertoa Jeesuksesta.
Tulivatko nämä mitenkään esiin?
Tuli siinä ovelta-ovelle kaupassa. - Joo.
Mutta siinä kun olin toisen työnantajan palveluksessa huonekalualalla.
Siinä ei voinut. - Katson, että jos työnantaja palkkaa minut -
niin hän ei palkkaa evankelistaa vaan rautaisen myyntialan ammattilaisen.
Aivan. - Haluan tietysti tätä kunnioittaa, koska siinä on pääasia -
tehdä tulosta työnantajalle. Totta kai ovelta-ovelle myynnissäkin oli se -
mutta kun oli täysin provikka- palkka niin sinä itse kärsit.
Muistan tilanteen, että yhdenkin henkilön johdatin taivastielle.
Sain rukoilla kaupanteon yhteydessä ja hän halusi tehdä uskonratkaisun.
Jotkut tuttavat antoivat minulle lisänimen "imurievankelista."
Ai jaha. Kyllä. - Se tuli vahvasti siellä esille.
Millä sen peittelee.
Kuitenkin olet ollut jo 20 vuotta radiotoimittajana.
Se on ihan toinen tehtävä.
1989 perustettiin Harjavaltaan paikallisradio.
Radio Satakieli. Kun evankelioimis- tuli paloi sydämessä, -
ehdotin että seurakunta ostaisi ohjelma-aikaa kyseisestä radiosta.
Niinpä minut valtuutettiin kysymään asiaa -
ja tottakai radioyhtiö myi ohjelma-aikaa.
Sitten päätettiin aloittaa ohjelmat.
Muistan kun perustettiin toimikunta, jota vedin. Siinä oli 6-7 henkilöä.
Aloimme suunnitella millaisia ohjelmia aletaan tekemään.
Tuli se probleema, että ketkä niitä tekevät?
Yksi toisensa jälkeen sanoi, että minä en tule ääneen.
Minä tein heti selväksi, että -
minun tehtävä ei ole muuta kuin polkaista tämä käyntiin.
Kun työ on lähtenyt käyntiin niin siirryn takavasemmalle.
Tein moneen kertaan selväksi, että minä en tule ääneen.
En ala toimittamaan ohjelmia mutta niin vain kävi, -
että ei vain ollut tekijöitä.
Minun lisäksi löytyi kaksi kaveria ja kolmistaan aloimme tehdä.
Jossakin vaiheessa hekin jäivät pois ja jäin yksin. - Aivan.
Sitten tuli tämä "Iltalamppu" 1993. - Jossain vaiheessa sinä koit, -
että puhepuoli ei ole sinun ominaisuuksia.
Nyt olet ehkä huomannut, että Jumala voi senkin muuttaa.
Niin olen kova puhumaan, seurallinen ja sosiaalinen ihminen.
Mutta kun piti mennä yleisön eteen niin se olikin kova paikka.
En saanut montaakaan sanaa suusta, koska ihmiset katsoivat.
Mitäs kaverilla on sanottavaa, kun puhutaan hengellisestä tilaisuudesta.
Kyllä minä niin sanotusti todistelin.
Minua pyydettiin aloittamaan kokous. Lukea Raamattua ja rukoilla.
Avauspuheenvuoro niin lupauduin siihen.
Huomasin, kun he aina pyysivät minua, että jännitän niin paljon, -
että täytyy käydä rukoushuoneen vessassa. Se tuli täältä päästä.
Reagoin vatsallani voimakkaasti. Sanoin seurakunnan pastorille, -
että nyt ei enää jatketa. En pysty, koska jännitän niin kovasti.
Se mitä nyt on ollut 25 vuotta, kun aloitin radio-ohjelmien toimittamisen -
ja tilaisuudet, joita vedän eri puolilla Satakuntaa.
Koen ihan puhtaasti, että se on ihan selvä Jumalan ihme. - Niin.
Siihen nähden mitä oli aiemmin. - Kyllä. Sinulla on pitkiäkin, -
vedät tällaisia 6 tunnin sessioita, jopa yöjaksoja olisiko vieläkin pidempi.
Monta jouluyötä olen viettänyt radiossa -
jouluyön ohjelmaa vetämässä. Illalla aloitettiin ja kun jouluaamun -
Jumalanpalvelus alkoi radiosta niin lopetettiin. - Joo.
Yön putkeen ja erilaisia ihmisiä haastateltiin.
On monia pitkäperjantaita klo 12 olen aloittanut.
"Pitkäperjantain ohjelma Taisto Laakson seurassa" -
ja lopettanut klo 18.00. - Kyllä.
Ajattelin kysyä, kun olet 25 v. tätä tehnyt.
On ollut tuhansia eri kuulijoita Satakunnasta ja ehkä laajemminkin.
Varmaan se kylvö, mitä sieltä on mennyt ei ole jäänyt ilman satoa.
Onko jokin esimerkki, joka tulee mieleen?
Kyllä olisi useita kertoa. Tuskin tämä ohjelma riittäisi.
Saataisiin toinen ohjelma putkeen. Ehkä voisin esimerkkinä kertoa.
Kuuntelija eräällä paikka- kunnalla kertoi jälkeenpäin.
Kuunteli ohjelmaa tapansa mukaan Iltalamppua.
Sanoin ohjelmassa, että nyt jos haluat tulla uskoon -
ja tehdä uskonratkaisun, niin rukoile perässä näillä sanoin.
Hän sanoi jälkeenpäin, että teki juuri niin kuin sanoin.
Hän koki uskoontulon omassa kodissaan, -
kun vilpittömästi rukoili niillä sanoilla. Hän tuli uskoon.
Tänä päivänä on seurakuntaelämässä ja aktiivinen seurakuntalainen.
Muistan erään toisen tilanteen. Minulla oli ohjelmailta -
teemalla "Elämän risteysasemalla."
Siinä erilaisia asioita nostin esille, -
kun ihminen saapuu oman elämänsä risteysasemalle.
Se tuli siitä, kun eräänä yönä menin nukkumaan.
Koin selvän kehotuksen: "Nouse ylös, ota kynä ja paperia."
Se toistuin 2-3 kertaa. Nousin ylös ja hain tyhjän arkin A4:n ja kynän.
Laskin kynän tyhjälle arkille.
Siihen tuli automaattisesti otsikko "Elämän risteysasemalla."
Se oli profeetallinen koko asia, mikä siihen tuli.
Ei tarvinnut etukäteen miettiä, mitä kirjoitan vaan se tuli yhteen putkeen.
Näiltä tiimoilta pidin ohjelmaillan.
Minulle soitti erittäin fiksu mieshenkilö äänen perusteella.
Hän sanoi, että sinulla oli tällainen ohjelma "Elämän risteysasemalla."
Nyt olen saapunut oman elämäni risteysasemalle.
Olen liike-elämän ammattilainen mutta nyt on todettu syöpä.
Lääkärit eivät paljon lupaile. Kysyin mitä se tarkoittaa?
Sitäkö, että haluaisit tulla elävään uskoon, -
löytää Jeesuksen henkilökohtaisesti? Hän sanoi, että sitä juuri.
Sanoin, että olen Kouvolassa, yli 300 km välimatkaa.
Jos olisin kotona, ajaisin sinun tykösi heti. Nyt en voi lähteä.
Sopiiko sinulle rukoillaan puhelimessa ja sanoi, että sopii.
Ensin kerroin mitä tarkoittaa, kun tulee uskoon. Sitten rukoiltiin.
Se oli aika mahtava hetki. Tämän jälkeen mies sanoi, -
että kyllä helpotti, nyt helpotti. Kävin hänen tykönään, kun palasin kotiin.
Rukoiltiin, keskusteltiin. Hän oli kahdessa tilaisuudessa, -
kunnes näin vähän jälkeenpäin risti-ilmoituksen lehdessä.
Hän oli muuttanut ajasta ikuisuuteen.
Rauha sydämessä. 10 vuotta mies kuunteli. - Joo.
Vasta sen jälkeen teki uskonratkaisun.
Siinä koit, että et tee turhaa työtä.
Se oli merkillinen tilanne. Kun vaikeuksia tulee, -
niin kuin tässäkin työssä tulee.
Kun oikein synkät pilvet laskeutuu työn ylle, -
taloudellisia juttuja kaikenlaisia.
Silloin tulee mieleen, että ole uskollinen. 10 vuotta teit ohjelmaa, -
sen jälkeen vasta tämä rautainen liike-elämän ammattilainen soitti -
ja teki uskonratkaisun. 10 vuoden jälkeen.
Se on tärkeää tämäkin asia kertoa tässäkin ohjelmassa.
Onko sinulla vielä jokin lyhyt esimerkki vai -
lähdetkö jo rukoilemaan katsojien puolesta. - Esimerkkejä olisi moniakin.
Sitten on tilaisuuksissa tullut uskoon. - Aivan.
Kun iltalamppuohjelmat ovat joka sunnuntai 5-8.
Sitten kierrän kuuluvuusalueella kirkoissa, seurakuntataloissa ym.
ja pidän "Iltalampun äärellä" tapahtumia.
Siellä olen usein saanut rukoilla, johdattaa taivastielle.
Onko samanlaista mallia kuin teillä on Suomessa muita?
Keskustelin iskelmätekniikan henkilön kanssa jokin vuosi sitten.
Kysyin, onko tällä sapluunalla niin sanotusti muuta.
Tämä on ainut Suomessa. - Minä en ainakaan ole kuullut.
Niin. - Teet ainutkertaista työtä ja varmasti kutsumustyötä.
Kyllä olen kokenut sen, että kaikesta heikkoudesta, -
vajavaisuudesta huolimatta koen olevani omalla paikallani. - Aivan.
Tässä on 1 1/2 minuuttia niin kerropa mitä Pyhä Henki antaa sanottavaksi.
Haluaisin sanoa kuuntelijoille, -
varsinkin sellaisille henkilöille, jos koet tällä hetkellä, -
että tuli palaa sydämessä mutta et ole löytänyt kanavaa -
millä tavalla voisit evankelioida.
Koet olevasi huono henkilö. Sinusta ei ole mihinkään.
Sanoisin sinulle, että odota Jumalan aikaa.
Toistan, odota Jumalan aikaa.
Älä lähde hätäilemään asian kanssa vaan rukoile ja odota.
Hän näyttää koska tie on auki. - Kiitos, tämä on varmaan hyvä neuvo, -
koska Jumalalla on kaikille suunnitelmat.
A-suunnitelmat ja sitähän Hän tarkoittaa.
Se aika voi olla juuri se tietty hetki ja voimme odottaa.
Mutta kun se kutsu tulee niin pitäisi lähteä.
Kiitos siitä, että olet saanut jakaa -
evankeliumin sanomaa radion kautta hyvin ainutkertaisella tavalla.
Herra siunatkoon ja johdattakoon kulkuasi, -
että niin sanotusti kalaa tulee Jumalan valtakunnan saaliiksi. Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit tukea ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa 0600-10077 -
tai voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero näkyy ruudussa.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola