ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Seekordne külaline tuleb Satakunnast.
Tere tulemast Taisto Laakso!
Tänan väga ja tänan kutsumast!
Vastavalt meie saate stiilile,
uurime su lapsepõlve ja noorusaja kohta.
Kus sa elasid ja millises kodus sündisid?
Sündisin Viitalas, Köyliö vallas, Peräkallio külas.
Sündisin 1954. a. perre, kus olid isa ja ema.
Ma olin viies ja kõige noorem laps.
Mu isa suri 2,5 kuud peale mu sündi.
Ta haigestus vähki ja suri.
Samas Viitala popsitalus
olid ühel ja samal kevadel nii ristimine kui matused.
See oli väga eriline lapsepõlv.
Ma tean veel, et kui ema jäi leseks, oli tal 5 last
ja ta teenistus oli ka üsna kasin ja piiratud.
Ka laual polnud palju toidust.
1954. aastal saime tõesti kogeda rohkem vaesust kui küllust.
Mäletan, et meil oli mitmel korral nii vilets olukord,
et kui ma koolist koju tulin ja ema sattus olema juhutöödel,
otsisin, kas kuskil on kasvõi mingi leivakannikas.
Aga ei pruukinud olla.
Aga me muidugi harjusime selle kõigega ära.
Kui aga koolist tulles ema kodus oli ja ma välisukse avasin,
tuli seest selline mõnus saia lõhn ja toidu lõhn esikusse.
Pliidi all oli tuli ja ema kokkas seal. See lõhn oli väga lahe.
See korvas ka selle, kui kuskilt ei leidunud leivaraasugi.
Sel ajal polnud ka külmkappe,
nii et ei saanud vaadata ka sinna, kust oleks paistnud ainult valgus.
Aktsepteerisid seda asja paremini, kui mõistsid reaalset olukorda.
Just nii!
- Isa pole ja emal ei jää muud üle, kui käia tööl.
Jah. Ja töövõimalusi oli ka üsna kesiselt.
Ema koristas juhutööde käigus õpetajate kodusid.
Käis kuskil pangas koristamas ja ka kooli peosaali koristas.
Eks laps muidugi harjus kõigega ega osanudki paremat tahta.
Kui ehk vaid siis,
kui nägi paremat olukorda naabrite kodus, kus oli ka isa olemas.
Seal oli tööd ja tuldi eluga toime.
Siis vahel mõtlesime: "Oh, oleks meil ka niimoodi!"
See isa igatsus.
Samas oli mul hea ja armastav ema. Tõeliselt hea ema.
Mäletan, kuidas olin vahel talveõhtutel õues lumehanges pikali,
tegin lumeingleid ning vaatasin selget tähistaevast.
Siis, olles selili lumehanges, mõtlesin: "Mis oleks, kui mu isa veel elaks?
Naabripoisid ja sõbrad askeldavad koos oma isaga,
aga mul pole isa.
Mis me siis teeksime, kui me isa elaks?"
Sellised igatsushetked tulid peale.
Tahtsin su käest küsida selle kohta, et Soomes arutatakse abielu staatust
ja kooslusi, kus pole kas isa või ema.
See on päris uus olukord.
Jah. Ei oska isegi ette kujutada,
kuidas oleks olnud olla 2 naise -või 2 mehega
ja saada neilt see armastus ja soojus,
mille ma sain emalt, kes oli lesk.
Sel ajal ei osanud sellest üldse mõeldagi.
Need on asjad, mis on laste seisukohast tähtsad -
et laps oleks turvalises keskkonnas.
Jah. Mu ema oli loomu poolest selline hooliv.
Kuna olin peres noorim - pesamuna,
siis ka pesamuna jaoks oli see löök jääda nii väiksena orvuks.
Olin 2,5 kuune, kui isa suri.
Olen vahel mõelnud,
kas emal oleks olnud ekstra annus pesamunale?
Aga soojus ja armastus olid olemas.
Ja ma kuulsin, et su ema sai usklikuks kohe varsti peale isa surma?
Jah. Ema sai usklikuks isa surma järel.
Mitmed vaatajadki teavad pillimeest ja tulihingelist evangelisti,
kelle nimi on Mauri Liukkunen.
Ta tegutses muidu Helsingis,
agapidas ka vaimulikke koosolekuid üle Soome.
Näiteks Sallas laagris ja mujal.
Ema sai selle evangelisti koosolekul usklikuks.
Olles ise juba vastavas eas, hakkas mullegi see kõik meeldima,
nii et hakkasin ka üksi nendel koosolekutel käima.
Kui Mauri Liukkunen oli kuskil lähedal, tahtsin teda kuulama minna.
Ta oli tundlik inimene. Vahel ta nuttis.
Ta võttis taskust valge taskuräti ja pühkis pisaraid.
Ja nii ta jätkas - naeris, nuttis ja rääkis.
Sa said omale usupõhja alla, kuna su ema oli usklik.
See juhtis ka sind sellesse, et sul oli võimalik kuulda Jeesusest.
See oli üsna vaba ja sundimatu,
et lapsed käisid vaimulikel koosolekutel.
Ma käisin ka pühapäevakoolis koos õdede ja vendadega.
Seal pühapäevakoolis külvatigi see seeme
noore poisi südamesse.
Vahel tuleb meelde lauseid, mida pühapäevakoolis öeldi.
Pühapäevakool oli mulle tähtis ja on ka tähtis paljudele teistele.
- Sul oli hea aluspõhi X-hetkeks, kui ka ise õppisid Jeesust tundma.
Just.
See oli nö hüppelaud isikliku usuotsuse jaoks.
Tegin selle otsuse 15-aastasena ühel kodukoosolekul Kokemäel.
Oli olukord, kus Veikko Matikainen - vanematekogu vend,
vedas koosolekut.
See oli mitte ainult ärkamiskoosolek, vaid ka püha õhtu söömaaeg.
Seal rääkis endine kaabude kaupmees Uuno Saukkonen.
Koosoleku keskel vanematekogu vend murdus, hakkas nutma ja ütles:
"Kas poisid ei tahaks täna tulla ja anda oma elud Jeesusele,
saades usklikuks?"
Mul oli kõrval hea sõber
ja me olime mõlemad valmis seda tegema.
Peale koosolekut meie eest palvetati.
See oli mu elus pöördeline punkt. Tõeline pöördepunkt.
Siit avanes mu puhul täitsa uus maailm.
See õhkas sinust ja sa rääkisid sellest igal pool.
Just nimelt.
Mu kodu oli Peipohja raudteejaama lähedal.
Läksin järgmise rongiga Porisse sugulastele rääkima,
mis minuga oli juhtunud; et olin saanud usklikuks.
Millised olid kommentaarid?
Peamiselt positiivsed.
Ei mäleta, et midagi negatiivset oleks olnud.
Sel ajal oli kombeks magnetofone kaasas tassida.
Minagi võtsin selle kaasa ja panin vaimuliku kasseti sinna sisse,
öeldes: "Kuulake neid ilusaid vaimulikke laule!"
Ma ei tea, kas neil sai küllalt sellest evangeliseerimisest.
Kui minna veel tagasi nooruse juurde, siis sa käisid põhikoolis 7 klassi.
Seejärel keskkoolis ja kuidas su elu siis edasi läks?
Peale keskkooli pidin minema õppima ametikooli.
Sain sisse ehitusosakonda,
aga ma läksin suvetööle aianduskeskuse aega.
See töö hakkas mulle väga meeldima. Mulle meeldis seal suvel olla.
Ja tööandja-aednik ütles:
"Kui tahad, on sulle siin töökoht olemas."
Ta andis mulle pruunis ümbrikus esimese palga kätte.
Siis anti sularaha, mis oli pandud ümbrikusse.
Mäletan veel summatki.
See oli 198 marka ja mõned pennid lisaks.
Mäletan, kuidas vaatasin seal aias seda ümbrikut.
Tööandja oli mu kõrval ja ma mõtlesin: "'Peaaegu 200 marka oma raha!"
vaid jätkata seal tööd.
See oli nii võimas, kuna lapsepõlves oli raha üsna napilt.
Mõne marga küll vahel sain, aga mitte rohkem.
See suunas su töömehe elu ja sa jätkasid seal tööd.
Jah.
Olin mitmel tööstuslikul töökohal.
Siis läksin mööblifirmasse.
Seal olin algul autojuht, seejärel müüja.
Siis olin veel ka ühe teise mööblifirma teenistuses.
Olin seal 13 aastat samal töökohal, olles seal halli juht.
Ja juhtus, et üks mu tuttav läks müüma tolmuimejaid ukselt uksele.
Mõtlesin, et ka mina võiksin seda tööd teha,
kuigi mul oli hea töökoht ja head soodustused.
Aga ikkagi läksin töölt ära ja hakkasin müüma tolmuimejaid.
Müüsin neid 1,5 aastat ja takkajärgi ei kahetse üldse,
sest see oli selline koolitus,
mille peaks läbi tegema iga ärielus tegutsev inimene.
Kasvõi mingisugusegi osa sellest,
kuidas teha kaupa otse inimeste koduuksel.
Ja kuidas inimestele läheneda.
Siin võid olla selles edukas või siis äbi kukkuda.
Jah. Mõlemad variandid on võimalikud.
Tõesti, võib olla täielik edu või täielik ebaõnn.
Mäletan, kui läksime ühte kohta ja ma helistasin uksekella.
Uks avanes ja peremees tuli otse mu nina alla.
Ta ei rääkinud mitte midagi.
Ta vaats mulle silma
ja küsis siis karmi ilmega: "Kas ma toon püssi?"
Ma ei osanud sellele midagi ega kuidagi reageerida.
Seisin seal ja olime hetk aega täiesti vait.
Siis peremees hakkas naerma:
"Ei too. Ma panin su lihtsalt proovile, et näha, mida sa ütled?"
Oli erinevaid olukordi.
Kas läks ka kaubaks? - Ei. Seal mitte.
Aga mingisugune teretuttav temast siiski sai.
Hiljemgi veel naersime selle kohtumise üle.
Kui suurel alal sa tegutsesid?
Satakunna alal. Pori-Huittise piirkonnas.
Ja kolleegide silmis said sa hästi hakkama?
Jah.
Eneselegi üllatuseks olin peale mõnda nädalat
müügitabelite eesotsas.
Üllatuslikult kiiresti pääsesin sisse.
See oli suures osas iseseisev töö - see "põllule" minek.
Seal sa ise otsustasid, kuhu sa lähed ja kus majas uksekella annad.
Mis sa peale seda müügitööd tegema hakkasid?
Hakkasin uuesti mööblit müüma.
Olin kahe erineva tööandja palgal.
Mulle meeldis väga see töö,
sest mulle meeldib väga inimestega suhelda.
Ma pole seda tüüpi, kes tööstuses 8 tundi jutti osasid kokku paneks.
Kuigi ma olen ka seda tööd teinud, aga see pole mu kutsumus.
Sa tegelesid igapäevaselt palju klientidega,
olid sügavalt usklik
ja sul oli kutsumus päästa hingesid, rääkida Jeesusest.
Kas neid asju ka juhtus?
Neid asju juhtus ukselt-uksele kauplemise ajal.
Kui olin teise tööandja palgal mööbli alal,
siis teadsin, et tööandja ei palka mitte evangelisti,
vaid konkreetse müügimehe.
Tahtsin seda austada,
sest selles vallas on peamine toota tööandjale tulemusi.
Aga ukselt uksele kauplemisel oli tükitöö palk
ja ise kannatasid, kui vähem müüsid.
Mäletan ühte olukorda,
kus juhtisin ühe inimese taevasele teele.
Palvetasin kaubategemise käigus ja ta tegi usuotsuse.
Mõned tuttavad panid mulle hüüdnime -
Tolmuimeja-evangelist.
See jäi tugevalt külge. Seda polnud millegagi varjata.
Oled olnud 20 aastat raadiotoimetaja.
See on hoopis teine töö.
Jah. On küll.
1989. a loodi Harjavalta kohalik raadio.
See oli Radio Satakieli (Ööbiku raadio).
Mu südames põles evangeliseerimise tuli
ja ma tegin kogudusele ettepaneku,
et kogudus ostaks sellest raadiojaamast eetriaega.
Mind volitatigi minema raadiosse sellest rääkima.
Muidugi müüs raadiojaam meile eetriaega.
Siis otsustasime alustada saadetega.
Mäletan, et loodi toimkond, mida mina juhtisin.
Selles toimkonnas oli 6-7 liiget.
Hakkasime planeerima, milliseid saateid tegema hakkame.
Aga siis tuli probleem, et kes neid teeb?
Kõik ütlesid üksteise järel: "Mina eetrisse ei lähe!"
Tegin neile selgeks, et mu ülesanne on see asi käima tõmmata.
Kui asi on käima läinud, siis ma tõmbun tahaplaanile.
Selgitasin teistele mitmeid kordi, et mina ei lähe eetrisse
ega hakka saateid toimetama.
Aga juhtus nii, et tegijaid polnudki.
Lisaks mulle leidus veel 2-3 inimest, kellega hakkasime tegema.
Mingil ajal jäid ka need eemale ja ma jäin üksinda.
Siis tuli 1993. a saade Iltalamppu (Õhtulamp).
Aga mingil ajal sa said aru,
et kõnelemine polnud sinu tugevam külg.
Siis nägid, et Jumal võib sedagi asja muuta.
Ma olen hea rääkija, seltskondlik ja sotsiaalne,
aga kui pidin minema rahva ette, siis see oligi karm koht.
Ma ei saanud sõnagi suust,
sest inimesed vaatasid: "Mida see mees nüüd tahab öelda?",
kui rääkida vaimulikust koosolekust.
Aga ma andsin seal tunnistusi.
Ühtlasi paluti mul alustada koosolekuid,
lugeda Piiblit ja palvetada.
Ma lubasin seda teha.
Ja kui nad aina palusid mind,
siis märkasin, et olen nii pinges, et pean käima ära palvemaja WC-s,
kuna süda oli paha ja ajas oksendama.
See on see, kuidas mu sisikond sellele kõigele reageeris.
Siis ütlesin koguduse pastorile, et ma ei suuda enam jätkata,
kuna olen nii pinges ja närvis.
Alustasin raadiosaadete toimetamist 25 aastat tagasi.
Lisaks teenistused, mida teen eri kohtades Satakunnas.
Kogen igati, et see on selge Jumala ime.
Sa teed pikki, kuni 6-tunniseid sessioone
ja teed ka öösaateid.
Olen veetnud raadios mitu jõuluööd.
Ma juhtisin jõuluöö saadet.
Õhtul alustasime
ja kui raadios algas jõuluhommiku jumalateenistus,
siis lõpetasime.
Me intervjueerisime erinevaid inimesi.
Mitmel Suurel Reedel
alustasin kell 12 saadet "Suur Reede Taisto Laaksoga"
ja lõpetasin selle kell 18.
Tahan veel küsida, et kui oled seda tööd 25 aastat teinud
ja sul on olnud tuhandeid kuulajaid Satakunnast ja mujaltki,
siis see külv on kindlasti andnud ka oma saagi.
Kas sul on selle kohta näiteid?
Neid on palju. Ühest saatest nende jaoks ei piisaks.
Tuleb teine otsa teha.
Toon sellise näite.
Üks kuulaja kuulas ühes kohas Õhtulambi saadet.
Ütlesin saates, et kui tahad saada usklikuks,
ja teha usuotsuse, siis palveta mu järel!
Tagantjärgi ta ütles,
et ta tegi just niimoodi nagu ma ütlesin.
Ta koges usklikuks saamist otse oma kodus,
kui ta seda kõike laitmatult kordas. Nii sai temast usklik.
Ta on tänapäevani aktiivne koguduse liige.
Tuleb meelde teine olukord.
Mul oli saade teemal "Elu ristteel".
Rääkisin seal erinevatest asjadest
ja sellest, kui inimene jõuab oma elu ristteele.
Teema tuli sellest,
kui heitsin ühel õhtul või öösel magama.
Sain selge õhutuse: "Tõuse üles! Võta pastakas ja paber!"
See kordus 2-3 korda.
Ma tõusin üles.
Võtsin tühja A4 paberi ja pastaka.
Panin pastaka tühjale lehele.
Siis tuli otse automaatselt pealkiri "Elu ristteeel".
Kogu see asi oli prohvetlik, mis sealt tuli.
Polnud vaja midagi ette mõelda, ma ainult kirjutasin.
See tuli nagu torust.
Nii et neil teemadel tegin siis ka raadiosaate.
Mulle helistas hääle järgi üsna nutikas meesterahvas
Ta ütles, et mul oli saade nimega "Elu ristteel"
ja et ta on just saabunud oma elu ristteele.
Ta ütles, et tegutseb äris, aga nüüd avastati tal vähk,
mille osas arstid palju head ei tõota.
Küsisin, mida see tähendab?
Kas seda, et ta tahaks leida elava usu ja isikliku suhte Jeesusega?
Ta ütles: "Just sedasama."
Ütlesin, et olen Kouvolas ja meie vahe on üle 300 km.
Kui oleksin olnud kodus, oleksin koheselt läinud ta juurde,
aga nüüd ei saanud.
Küsisin, kas talle sobiks palvetada otse telefoni teel?
Ta ütles, et sobib küll.
Siis rääkisin talle, mida see tähendab, kui inimene tuleb usule
ja siis me palvetasime.
See oli võimas hetk, kui mees ütles peale seda,
et ta koges suurt kergendust.
Käisin veel tema juurest läbi, kui koju tagasi läksin.
Me palvetasine, ajasime juttu. Ta oli kahesuguses olukorras.
Kuni mõni aeg hiljem nägin ajalehes ristiga kuulutust.
Ta oli läinud igavikku rahu südames.
Mees kuulas 10 aastat
ja alles siis tegi oma usuotsuse.
Siis sa kogesid, et su töö pole asjata.
Jah. See oli märkimisväärne asi.
Aga tuleb ette ka raskusi. Ka selles töös.
Et sünged pilved tulevad töö kohale.
Lisaks majanduslikud asjad.
Siis tuleb meelde: "Ole ustav ja usklik!"
Tegin 10 aastat seda saadet
ja alles siis helistas see ärimees mulle,
tehes oma usuotsuse.
10 aastat hiljem!
See on tähtis asi, mida jagada ka selles saates.
On sul veel mõni ühike näide
või palvetad vaatajate eest?
Näiteid oleks palju.
Paljud on saanud usklikuks ka teenistustel.
Saade Õhtulamp on eetris pühapäeviti kell 17-20.
Siis ma sõidan selle kuuldavusalal ringi,
kirikutes, koguduse hoonetes ja muudes avalikes kohtades
ning viin läbi Õhtulambi üritusi.
Seal ma palvetan palju ja juhin inimesi taevateele.
Kas teile sarnaseid saateid on ka mujal Soomes?
Mõni aasta tagasi rääkisin ühe tehnika ala inimesega.
Küsisin, kas meie malli järgi veel kuskil midagi on?
Või oleme ainsad?
Ta ütles, et ainult Soomes on sellised. Ta pole midagi kuulnud.
Ses mõttes teed sa ainulaadset tööd.
Kindlasti on see su kutsumustöö?
Jah. Olen kogenud, et hoolimata kõigist nõrkustest ja puudustest,
olen ma siiski omal kohal.
Aega on veel 1,5 minutit.
Räägi, mida Püha Vaim su südamele paneb.
Tahan öelda kõigile kuulajatele ja eriti sellisele inimesele,
kes sa praegu koged, et su südames põleb tuli,
aga sa pole veel leidnud kanalit, mille kaudu saaksid evangeliseerida.
Sa koged, et oled halb inimene ja sinust ei saa kuskil asja.
Las ma öelda sulle - oota Jumala aega!
Ma kordan - oota Jumala aega!
Ära hakka hädaldama selle asja pärast, vaid palveta ja oota!
Ja küll Tema näitab, millal tee on lahti.
Aitäh! See on kindlasti hea nõu, sest Jumalal on kõigi jaoks plaanid.
Tal on Plaan A ja seda Ta mõtlebki.
See vüib võtta oma aja, mil peame ootama,
aga kui see kutse tuleb, siis tuleb minna.
Aitäh, et jagad raadio kaudu seda evangeeliumi sõnumit
sellisel ainulaadsel moel.
Jumal õnnistagu sind
ja juhtigu sind su teedel niimoodi, et alati oleks saaki Jumalariigi jaoks!
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7euri)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa