Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Kun ajattelin tämänkertaista vierasta niin tuli mieleen -
laulun sanat, joissa sanotaan: "niin alhaalla ei kukaan kulje, -
ettei siellä Jeesus ois." Tervetuloa Late Johansson. - Kiitos.
Tuntuvatko nämä sanat sinulle jotenkin osuvilta?
Kyllä minulla on tapana vankilassa aloittaa aamu tietenkin heräämällä -
mutta sen jälkeen luen Sanaa Karjalan evankelisen seuran -
Päivän tunnussanan mukaan ja vähän muutakin.
Minulla on hengellinen laulukirja, joka on jostakin jäänyt mukaan -
ja sieltä katson jonkun laulun ja laulan sen ennen kuin lähden töihin.
Usein tulee tämä "niin alhaalla ei kukaan kulje, ettei siellä Jeesus ois."
Se kertoo, että tämä toivo on mittaamattoman arvokas -
ja kuuluu kaikille. - Lähdemme katsomaan lapsuuttasi.
Niin kuin sanottu niin olet elinkautisvanki ja vielä -
1-2 v. saattaa olla jäljellä. Käydään sitä myöhemmin lävitse.
Olen havainnut, kun olen tehnyt Isännän Pöydässä ohjelmia.
On ollut monia vankiloissa olleita.
Yksi yhteinen piirre on ollut, että lapsuudessa ei ole ollut rakkautta.
Kerrotko millainen lapsuus sinulla oli?
Joo, meikäläinen yrittää aina katsoa positiivisia puolia, on hyviäkin -
lapsuusmuistoja. Äiti oli Pielavedeltä kotoisin.
Hän kuoli -04 syöpään ja siellä oli lapsuuskesät -70-luvulla.
Ongen kanssa olin rannassa koko kesän ja Misse kissa sai -
kaloja tasaiseen tahtiin. Tällaisiakin muistoja on mutta myös ikäviäkin.
Isä oli alkoholisti. Äiti ajoi taksia ammattiautoilijana.
Isällä oli kuorma-auto, sorakeikkaa ja tällaista.
Isän juominen meni niin pitkälle ettei hän pystynyt työhön.
Maanantaina oli humalassa, kun olisi pitänyt lähteä töihin.
Äiti ei voinut hoitaa kahta työtä. Tuli keskinäisiä sanomisia.
Talous romahti ja tuli avioero. Jo ennen sitä kävi niin, -
kun minulla on 5 v. nuorempi velipoika.
Isä suosi häntä päätöksissään ja humalapäissään hakkasi minua.
Olin 13 v. niin nousin valtavaan kapinaan. Olin sen verran iso.
Isä oli humalassa ettei pärjännyt minulle ja otin hiilihangon avuksi.
Hakkasin, että veri lensi. En tiedä mi- ten olisi käynyt mutta äiti tuli väliin.
13-vuotiaana äiti vei minut kaverinsa luo Lapinjärvelle, missä olen syntynyt.
Kirkonkylään asumaan kaverinsa luo. 13-vuotiaana muutin pois kotoa.
Siitä rikollinen ura sai alkunsa, kun aloin pyörimään linnajätkien -
ja laitapuolen kulkijoiden kanssa vailla isää ja vanhempien valvovaa silmää.
Eikä ollut ketään, jotka olisivat siihen puuttuneet. Uravalinta oli selvä.
Koulussa kävin vain syömässä.
14-vuotiaana jouduin ensimmäisen kerran pidätetyksi rikoksesta.
Oli vuosi -80. Olen joulukuussa syntynyt -65, olin silloin 14 v.
Siihen aikaan ne keksivät sellaisen, että kun olin alle 15 v. -
sosiaali-viranomaisten luvalla pidätettiin 3 vuorokautta -
vaikka en voinut vielä saada rangaistustakaan.
Olin kova jätkä, kun olin ollut putkassa -
ja se nosti statusta muiden rikollisten silmissä.
Minuun luotettiin, kun en puhunut mitään. Ura oli siinä selvä.
Onko siellä luontainen hierarkia, että jotkut nousevat vähän korkeammalle?
Vankilarikollismaailma on täysin vääristynyttä. Ei juuri rakkaudesta -
mutta veljeydestä puhutaan. Se on sellaista karskia.
Olen sanonut jo aikoja sitten, että jengiläisten välinen veljeys on -
keinotekoista veljeyttä mikä ei kestä paineen alla.
Veri on aina vettä sakeampaa. Oikea veli on veli.
Miehelle pitää olla tärkeintä Jumala, sitten perhe, vaimo ja lapset.
Sen jälkeen tulee evankeliumin työ, harrastukset ja muut asiat.
Näin se menee. Ei jengi saa mennä ihmissuhteiden edelle.
Varmaan siinä tilanteessa, kun oli kuitenkin kotoa lähtenyt, -
olit vähän niin kuin... - tuuliajolla.
Tuuliajolla. Siellä oli omat viidakon pelisäännöt.
Alkoholi tuli kuvaan mukaan aika nuorena.
Aivotkaan eivät ole kehittyneet täysin, kun olen nuorena nauttinut alkoholia -
ja muita päihteitä. Olin aggressiivinen humalassa.
Ensimmäisen kerran jouduinkin lusimaan,-
ensin olin 16-vuotiaana Katajanokalla.
Sitten -82 vangittuna muutaman viikon, varastin auton, -
pikkukonnuutta mutta -84 jouduin lusimaan -
Keravan kautta Konnunsuolle. Reissu kesti yli 2 v.
Vitsailinkin etten luota poliisiin.
Poliisit tulivat linja-autoasemalle Lapinjärvellä. "Late tules tänne."
Kysyin: "Meneekö kauan" niin "ei mene kuin 15 min."
Meni yli 2 v., kun olin kotona.
Se oli väkivaltajuttu, viilsin porvoolaisen -
kaverin kaulan auki humalapäissäni. En muista oikein mitään. - Joo.
Siinä tuli ensimmäinen linnareissu -84. Kesti yli 2 v.
Vankilassahan minusta tuli ammatti- lainen, kun tutustuin koviin konniin.
Silloin tehtiin sitä virhettä paljon, että pantiin nuoret ekakertalaiset -
lusimaan samoille osastoille ja selliin vanhojen konnien kanssa.
Niin kuin nykyäänkin. Vanhat konnat käyttävät nuorisoa hyväksi -
bulvaanina omissa töissään. Niin se menee nykyäänkin jengeissä.
Kokelaat ja tulokkaat tekee jutut ja ylämiehet kerää aineellisen hyödyn.
Kyllähän vankilan johtajat ja muut, jos he eivät ajattele, -
että tämän ympäristön pitäisi johtaa siviiliin -
niin että olisi kelvollinen ja pääsisi ajoissa pois, rikollisuus loppuisi.
Eikö kannattaisi muulla tavalla edetä?
Se on parantunutkin. Nykyään ei nuorisovankeja laiteta samaan.
Nuorisovangit, jotka ovat syyllistyneet rikokseen alle 21-vuotiaina.
Ei heitä laiteta vanhojen konnien kanssa samaan.
Siihen kiinnitetään huomiota.
Olen avotalossa, johon vanha "jengijohansson" ei olisi päässyt.
Olisin vieläkin Riihimäellä luultavasti.
Katsotaan tarkkaan ketä otetaan. On selvää, jos annat ammattirikolliselle -
vapaat olot ja puhelimen, niin tietää miten siinä käy. Näin se on.
En voi puhua kuin omalta kohdaltani.
Paljon seuraan Pekka Reinikaisen edesottamuksia, -
koska hänellä on mielestäni järkevää opetusta monesta asiasta.
Alkoholismille altistavat geenit ja huu- meet. Vangit ovat moniongelmaisia -
ja vähiten koulutettu väestönosa ja kaikkea muuta. Eniten ongelmia.
Niitä pitäisi ennalta ehkäistä. Sehän olisi vanhempien tehtävä tietenkin -
kasvattaa lapsensa sellaisiksi ettei heistä tule linnajätkiä ja rikollisia.
Siitäkin huolimatta tulee, ei voi mitään. - Kodin merkitys on suuri.
Kyllä, mutta minulla ei ollut. 13 vuoti- aana lähdin. Oli uskova rukoileva äiti.
Asuin hänen ja pikkuveljen kanssa samassa kunnan vuokra-asunnossa.
Mutta peli oli jo menetetty. Olin ollut pidätettynä ja vankilassa.
Ei vankila pelottanut. Olin nähnyt millaista siellä on.
Oli samanlaisia ns. kovia jätkiä ja oltiin valmiita tekemään mitä tahansa.
Jopa henkirikoksia että päästäisiin siinä maailmassa eteenpäin.
Helpon rahan illuusio. Kun olin viimeksi vapaana oli markat vielä, -
eurot tulivat 2002, olin vangittuna tästä jutusta.
Näitten käsien läpi on mennyt n. 20 v. huumeseikkailujen aikana -
miljoonia markkoja mutta mitään ei ole jäänyt muuta kuin vaatteet päällä.
En suosittele. Yli 21 v. olen ollut vankilassa ja -
vielä on muutama jäljellä. Ei tässä ole mitään järkeä.
Elämän voi käyttää fiksumminkin.
Viittasit aikaisemmin, että alkoholi tuli mutta sitten tulivat huumeet.
Se oli sillä tavalla, että 17-vuotiaana syyllistyin tapon yritykseen -
humalapäissäni, mistä en muistanut mitään.
Koska olin vannoutunut rikollinen, -
18 vuotta täyttäessäni ei käyttänyt alkoholi, kun siitä tuli laillista.
En tykännytkään humalatilasta, kun olen tottunut hallitsemaan tilannetta.
Juomisessa meni taju, ei muista mitä on tehnyt, ei ole mitään järkeä.
Minulle esiteltiin... en ole varma onko tämä Timppa jo edesmennyt.
Kuulin, että olisi kuollut. Hän esitteli amfetamiinin -87.
Jäin syksyllä kiinni -87 ja lähdin taas 2 v. reissulle, olin Sörkässä -
vähän matkan päässä. Ei tästä kaukana. Reilu 2 v. meni siinä.
Se amfetamiini oli kerralla sellainen, tapahtui ns. rakastuminen.
Nyt on sellainen aine, tämä on kuningasjuttu.
Sekin on yksi sielunvihollisen, saatanan valheista.
Se saa ihmisen uskomaan sellaiseen, mikä ei ole totta.
Suurin valhe, mitä se syöttää on, ei ole Jumalaa.
Jos ei ole Jumalaa, ei ole saatanaa ja moni uskoo.
Heillä on evoluutioteoria alkuräjähdyksestä. Höpö, höpö.
Jos ei ole Jumalaa, ei ole saatanaa. Ei tarvitse pelätä mitään.
Tämän valheen moni nielee ja niittää seuraukset.
Vankilassa se jatkui. Toisella tuomiolla Helsingin keskusvankilassa -
Sörkässä aloin isompien konnien laskuun myymään sitä kamaa -
ja itsekin käytin.
Minut pelasti ilmeisesti kuitenkin, - kun puhutaan -
ns. rapajuoposta ja -narkista, katu- ojassa makaavasta narkomaanista.
Se pelasti etten koskaan antautunut piikittämään itseäni.
Nenän ja suun kautta käytin. Urheilin ja tein tällaista.
Kun olin siinä, ei voi sanoa onnelli- sessa asemassa huumemaailmassa -
mutta kuitenkin. Maahantuojasta seu- raava porras, että en ollut katutasolla.
Ei tarvinnut nähdä, kun päivällä taistellaan leivästä, yöllä lihasta.
En nähnyt sitä katutaistelua. Toimitin, soittelin, rahat tuotiin kotiin -
niin oli tavallaan varaa käyttää sitä. Sekin oli suuri illuusio.
Luulin olevani suuri kuningas. Amfetamiini sai ajattelemaan asioita, -
että hävettää tunnustaa. Minähän olin Jumalasta seuraava mutta ylöspäin.
Moni luulee, että on Jumalasta seuraava alaspäin mutta olin ylöspäin.
Näissä ajatuksissa ja asenteissa tuli tehtyä nämä henkirikokset -
mistä nyt istun. - Sinulla oli 3 murhaa, -
jotka olivat kohtuullisen lyhyenä aikana.
Ensimmäinen oli 1992, toinen 1998 ja viimeisin 2001.
Täytyy sanoa, että Luojan kiitos, että 2001 jäin kiinni.
Muuten olisi tullut lisää tai olisin kuollut itse.
Ei siinä touhussa ollut järkeä.
Oli mikä tahansa auto niin kaasujalka pohjassa tai pysähdyksissä.
Se oli nolla tai maksimi, ei muuta vaihtoehtoa.
Neljän ruuhkassa mentiin spora kiskoja pitkin. Siinä oli tilaa.
Ei mitään järkeä, ihan hirveässä kaasussa.
2001, tuliko sen viimeisen murhan jälkeen vielä uusia rikoksia?
Ei, koska jäin aika nopeasti kiinni.
Syyskuussa tapahtui viimeisin murha -
ja lokakuussa, 1 kk siitä, napattiin kiinni. Sillä reissulla olen vieläkin.
Vankilassa tuli tehtyä kaikkea pientä, kun olin konna ennen uskoon tuloa.
Delegoin, konsultoin ja käytin huumeita.
Nyt tämän ohjelman ehkä keskeisimpään asiaan, uskoontulosi.
Käytkö sen läpi. Se on äärettömän tärkeä.
Olen aina tiennyt tämän. En ole koskaan kieltänyt Jumalaa -
vaikka olen ulkoisesti ollut kova, karski konna, kävellyt liivit päällä.
Välillä pilkannutkin uskovia. Olen aina pelännyt Jumalaa.
Pienenä kävin pyhäkoulua ennen kouluun menoa. Äiti oli Pielavedeltä -
ja äidin vanhemmat olivat uskovia hartaita ihmisiä.
Isoisäkin oli rintamamiehiä.
6-vuotiaana lauloin Pielaveden kirkossa suvivirttäkin muistaakseni.
Mutta lapsenusko mikä oli jäi sinne, kun oli väkivaltainen isä.
Sain etukäteen selkään vaikka en ollut tehnyt mitään ja se katkeroitti.
Olin vihainen nuorimies.
Mistä se viha juontaa niin vihan juuri on aina pelko.
Tarpeeksi kauan kun pelkää niin alkaa vihaamaan. Siihen se aina kääntyy.
Eikä rakkauden vastakohta ole viha vaan välinpitämättömyys.
Meidän pitäisi välittää toisista. Uskoontulo tapahtui niin, -
että kun olin Kakolassa -06 Turun vankilassa.
Tämä legendaarinen Kakola mikä suljettiin seuraavana vuonna.
Minut siirrettiin Riihimäelle Suomen kovimmalle osastolle.
Sääntely oli niin tiukka ettei saanut kamaa.
Sain olla ilman huumeita. Pää alkoi toimimaan normaalisti -
kun olin ollut 5-6 v. sekaisin koko ajan. Alkoi kiinnostamaan nämä asiat.
Luin vähän, minulla oli Uusi Testamentti ja Psalmit.
Vankilapappi tuli selliin kutsumatta ja sanoi, että -
te Johansson olette esirukoustapaus.
Heti tuli mieleen isovanhemmat ja äiti. Mietin, mistä hän voi tuollaisen tietää.
Myöhemmin selvisi, että hänellä on henkien erottamisen armolahja.
Silloin mietin, että kunhan arvasi mutta se kouraisi, -
kun hän ei tuntenut minua eikä voinut tietää.
Myöhemmin laitoin hänelle rutinalapun, -
eli vangin asian esittämislomakkeen.
Laitoin, että voisiko näin vähäisellä uskolla -
osallistua Raamattupiiriin vai onko epäkorrektia kysyä?
Hän vastasi, että tervetuloa. Menin Raamattupiiriin syksyllä 2007 -
kun pääsin bunkkerista normaalille suljetulle.
Aloin käymään kirkossa.
Kaikkien tietämä Antti Sainio oli siellä -80-vuotispäivänä saarnaamassa.
Katselin takapenkistä mitä tuo äijä hölisee.
Täyttää 80 ja vuodesta -63 tehnyt tuota, pakkohan tuossa on jotain olla.
Sanoin jätkille, että tällainen kävi, täytti 80 ja tuli saarnaamaan.
Mitähän se meinaa. Jätkät sanoi, että se saa siitä rahaa.
Itse kun on tehnyt evankeliumin hommaa, niin huomaa -
ettei tästä rahaa saa. Ainakaan liikaa, suhteellinen käsite.
Aloin miettimään näitä asioita. Antti on nyt tehnyt sitä yli 50 v. ja vieläkin.
Olemme Antin kanssa kirjeenvaihdossa.
Antti luulee, että on kallista soittaa niin pitää kirjoittaa.
Aloin miettimään ja siellä oli helluntailaisia, -
vanha pariskunta, joka piti sitä Raamattupiiriä.
He rukoilivat puolestani, kielillä vedeltiin.
Olin niin lähellä murtumista jo elo- syyskuussa.
Jännitin ja kyyneleet tuli mutta ei vielä silmäluomien läpi.
Sain pidäteltyä ja taistelin. En vielä murru tässä enkä murtunutkaan.
Sitten tuli ratkaiseva ilta. Keskiviikkoilta 28.11.2007.
Olin oman sellin WC- ja suihkutiloissa.
Siinä oli pelti, joka toimitti peilin virkaa.
Katselin ja lukkiuduin omiin silmiin. Siinä tuli mikä on avainasemassa -
meillä konnilla ja muillakin, koska on perisyntiä -
vaikka ei olisi tehnyt mitään. Synnymme jo perisyntisinä.
Synnintunto. Tajusin millainen historia minulla on.
Mieti ukko, mitä olet tehnyt.
Lusit täällä murhasta, olet huumekauppias, et ole ikinä tehnyt -
mitään rehellistä työtä. Kusettanut, varastanut, ryöstänyt, hakannut -
ja vielä on 2 selvittämätöntä henkirikosta.
Omaiset itkevät, kun ruumiita on kateissa ym.
Mieti mihin olet matkalla. Olet käynyt piireissä, saanut totuudesta vihiä.
Olet ikäsi tiennyt tämän. Nyt kannattaisi tehdä jotain.
No ei tässä ole vaihtoehtoja. Tässä on juuri ratkaisuvaihe, koska vankiloissa -
tehdään yli 10 itsemurhaa vuosittain. Tässä usein sänky nousee pystyyn -
lakana ripustetaan kahvaan ja kaulaan ja sitten mennään kiikkumaan.
Minä en tehnyt sitä vaan menin polvilleni, pyysin armoa.
Tunsin kuinka lämmin virta päälaesta varpaisiin pikkuhiljaa täytti kokonaan.
Koin, että se oli Pyhä Henki, joka tuli jostain ulkopuolelta.
Se ei ollut kuviteltua eikä suun kautta otettua.
En pystynyt kuin kiittelemään sellaisen puolituntia polvillani Jeesusta.
Tajusin, että nyt olen tullut uskoon. Tämä oli se mitä olen etsinyt.
Nukuin niin hyvin sen yön. Ovi aukesi klo 7.00 ja vartija sanoi huomenta.
Pomppasin käytävälle. "Olen tullut uskoon" ja kaikille aloin touhottamaan.
"Ole nyt hiljaa." He katsoivat, että on mennyt sekaisin. Olin onnessani.
Siinä tuli dilemma, että miten selvitän nämä aikaisemmat jutut?
Vankilapappi antoi neuvon, että ei tarvitse muitten asioita selvittää.
Selvität ne mitä olet itse tehnyt.
Mietin sitä, koska siihen liittyi kaikkia juttuja.
Onneksi sattui sellainen tutkinnan- johtaja, että lyötiin kättä päälle, -
että jos olen ainoa syytetty salissa, sillä ehdolla kerron.
Jos kiinnostaa katsoa menneisyyttäni. Kaikki on netissä.
Ei tullut muille tuomioita. Sain ottaa vastuun teoistani -
ja sovitan tuomiota. Täällä on ollut muitakin vankilassa olleita.
Itse olen vielä lusimassa. Kukaan tiedä paljonko on jäljellä.
Kiitos vankilanjohtajalle ja Jumalalle, joka käännyttää päättäjien sydämiä, -
että sain tulla tänne. Ei ole edes normaali loma. Tärkeä syyloma.
Se oli minulle sellainen pommi, kertakaikkinen käännös.
Minulla on aina ollut se hyvä ihminen siellä piilossa.
Olen paaduttanut sisintäni huumeilla ja koviksen statuksella ja jengillä, -
mennyt niin pitkälle, että ottanut 3 ihmistä hengiltä vain roolin takia.
Ei se ole mikään suuri teko tai miehinen teko -
ampua aseeton mies, joka luottaa sinuun eikä ymmärrä mistä on kyse.
Se on raukkamainen teko. Ei se vaadi suurta sankaruutta.
Kirjoitin 40 kirjettä sinä viikonloppuna.
Kun mietin millä ne postitan, niin postista tuli 40 postimerkkiä.
Joku oli kokenut, että pitää lähettää 40 postimerkkiä.
Jännä sattuma. Haluan vielä kertoa uskoontulosta, että ensimmäinen -
konkreettinen merkki siitä itselleni, että jotain on muuttunut oli se, -
että viikoittaiset, lähes päivittäiset -
painajaiset teoista jäivät siihen hetkeen, kun annoin elämäni Herralle.
En ole kertaakaan nähnyt sen jälkeen painajaista teoista eikä uhreista.
Kun sinua kuuntelee niin näkee Jeesuksen muuttavan voiman.
Sen valtavan armon mitä sait kokea. Saat uuden mahdollisuuden -
eikä ainoastaan se, että se on sinulle vaan sinun kauttasi monelle.
Olet jo nyt johdattanut monia uskontielle.
Kyllä se lämmittää aina, kun saa palautetta.
Niin kuin kerroin. Ruotsistakin 41-vuotias mustalaismies kirjoitti, -
että on ollut 15 v. vankilassa. Lääke- ja huumekoukussa, -
aseiden kanssa pelannut. Elämä on mennyt pilalle.
Hän oli netistä katsonut todistuksiani ja kirjoitti minulle.
Hän on nyt ollut 1 1/2 vuotta uskossa. Elämä on muuttunut.
Se liikutti ja vastasinkin hänelle.
En todellakaan ole esikuva kenellekään vaan esimerkki.
Jeesus oli esikuva ja Häntä tulee seurata eikä Johanssonin Latea.
Olen kiitollinen, että saan olla esimerkkinä monelle.
Rikollismaailmassa aika harva pystyy tulla sanomaan minulle etten tiedä -
mistä olen pelastunut tai että hän ei pysty, kun minä en tiedä mistä puhun.
Kyllä minun kuviot olivat hurjia. Jos minä voin pelastua -
niin pienempikin konna ja kuka tahansa.
Ihmisillä on monia muitakin, ei vain vankeus, on siteitä maailmassa, -
jotka painavat. Jeesus voi ne kaikki katkaista.
Sinun osaltasi ehkä on vaan parisen vuotta ja sitten saatte täysin -
vaimosi ja perheen kanssa elää vapaata elämää.
Herra sinua siunatkoon. Nyt Late kerro katsojille -
mitä Henki johdattaa nyt sanomaan. Ole hyvä.
Se on sillä tavalla, että elämän tärkein asia, -
on löytää Jeesus.
Jeesus sanoo Raamatussa: "Ilman minua te ette voi mitään."
Se tarkoittaa sitä, että me voimme omin voimin -
sössimällä päästä johonkin pistee- seen. Mutta juttu ei olekaan siinä, -
että mitä me tässä maailmanajassa saavutetaan. Onko meillä kesämökit, -
veneet, moottoripyörät, autot. Se juttu ei ole siinä -
vaan miten tämä vaellus päättyy. Mikä on sydämen tila sillä hetkellä, -
kun täältä erkaannumme toiseen maailmaan, kuoleman jälkeiseen.
Pääsemmekö taivaaseen vai ei. Ei ole kuin 2 vaihtoehtoa. Ikuinen kadotus, -
helvetti tai ikuinen läsnäolo Jumalan paratiisissa Herran ja pyhien kanssa.
Uskon päämäärä on sielujen pelastus sanoo Raamattu.
Siitä on kyse. Ei minunkaan kohdalla ole tärkeätä koska vapaudun -
vaikka se on tärkeä maallisesti.
Minulle on ihan sama koska vapaudun tai vaikken vapautuisi koskaan, -
tärkein aarre, mikä tulee olemaan on se, että jos pysyn tiellä, -
riipun Kristuksessa, pelastun ja pääsen taivaaseen.
Siellä näen rakkaan äitini ja muut pyhät.
Se on päämäärä, mitä kohti ponnistelen.
Enkä anna minkään sitä estää, jos se on itsestä kiinni.
Samaan kehotan muitakin. Tehkää parannus, -
uskokaa evankeliumi, pitäkää Jeesuksesta kiinni.
Muuta tietä onneen ei ole.
Kiitos Late Johansson, että tulit tänne kertomaan.
Sanotaan näin, että ei ole kovin helppo kertoa -
ihmisten edessä kaikkea mitä on tullut tehtyä mutta kun se päättyy siihen, -
että Jeesus on ottanut omakseen. Saat olla Jeesuksen palveluksessa, -
seurata Häntä, viedä ilosanomaa median välineillä ympäri maailmaa.
Siitä me kaikki iloitsemme ja Herra olkoon sinulle -
oikein voimaannuttava niin että sinä saat rohkeasti kulkea.
Koko lähipiirisi saa nauttia -
teidän yhdessäolosta jonain päivänä. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä -ohjelman.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa 0600-10077.
Tai voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero näkyy ruudussa.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola