ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Mõeldes tänase külalise peale,
tulid meelde laulusõnad, mis ütlevad, et:
"Keegi ei saa iial olla omadega nii põhjas,
et Jeesus sinna ei ulatuks."
Tere tulemast Lauri Johansson! - Tänan!
Kas need sõnad võiksid käia ka sinu kohta?
Ma tavaliselt alustan hommikut vanglas ärkamisega.
Siis ma loen päevasõna ühest raamatust.
Mul on ka vaimulik lauluraamat.
Ma laulan sealt laule enne tööle minekut.
Ka see laul on seal ja räägib sellest, et see lootus on mõõtmatult väärtuslik
ja see kuulub kõigile.
Vaatame natuke su lapsepõlve.
Sa oled olnud eluaegne vang
ja mõni aasta on veel su vabanemiseni jäänud.
Nii 1 või 2 aastat, kuid sellest räägime hiljem.
Aga neid saateid tehes olen avastanud,
et paljude puhul, kes on istunud vangis,
neil on üks ühine joon - nende lapsepõlves puudus armastus.
Räägi, milline lapsepõlv sinul oli?
Mul oli lapsepõlves ka häid hetki.
Ma olen pärit Pielavesilt, kust mu emagi,
kes nüüdseks on surnud.
Suviti olin tihti järve ääres ja nii see elu omasoodu veereski.
Kuid on ka halbu mälestusi lapsepõlvest.
Ema sõitis taksot ja veoautot. Ta oli ametilt autojuht.
Isa joomingud läksid nii kaugele, et ta ei suutnud pidada oma töökohta.
Vahel esmaspäeva hommikuti ei suutnud ta tööle minna.
Ema ei suutnud pidada 2 töökohta. Isa ja ema vahel oli tihti tülisid.
Pere majanduslik olukord halvenes.
Siis tuli abielulahutus.
Mul on ka 5 aastat noorem vend.
Enne vanemate lahutust juhtus see, et isa tuli mulle purjuspäi kallale.
Isa oli nii purjus, et ma sain temast jagu.
Võtsin söetangid appi.
Nendega ma peksin teda nii, et veri lendas.
Ei tea, kuidas see asi oleks lõppenud, kui ema poleks vahele tulnud.
13 aastaselt viis ema mu oma sõbra juurde Loppijärvele.
Ma kolisin 13 aastaselt kodust ära.
Mu kuritegelik karjäär algas,
kui hakkasin läbi käima eksvangide ja ka teiste kurjategijatega.
Seal polnud ei isa, ei ema ega ametnikke, kes oleksid sekkunud.
Koolis käisin ainult söömas.
14 aastasena võeti mind kuriteo pärast esimest korda kinni.
See oli detsembris, 1980. Olen ise ka detsembris sündinud.
Sotsiaalametnikega arutades otsustati mind 3 kuuks kinni pidada,
kuna ma polnud veel 15 aastane.
Mind ei tohtinud siis veel karistada.
Olles pogris istunud, olin kõva mees. Teiste pättide silmis mu maine tõusis.
Sain omale veel "kõvemaid" sõpru.
Mind usaldati, kuna ma ei rääkinud midagi välja.
Mu karjäär oli paigas.
Seal on ka oma hierarhia vist, kus mõned tõusevad ülespoole?
Vanglate kuritegelik maailm on täiesti väärastunud.
Seal ei räägita palju armastusest ja vendlusest.
Seal on karm elu.
Gruppide vaheline vendlus on rohkem tehislik,
mis surve all vastu ei pea.
Veri on alati paksem kui vesi.
Kuid meile peaks tegelikult olema kõige tähtsam Jumal,
siis pere, naine ja lapsed.
Seejärel tulevad evangeeliumitööd, harrastused jne.
Ükski grupeering ei tohiks saada tähtsamaks inimsuhetest.
Olukorras, kus olid kodust lahkunud, olid mitmete tuulte tõugata.
Siis tulid omad džunglireeglid.
Samuti tuli üsna noorena mängu ka alkohol.
Seepärast pole ka mu aju nii hästi arenenud,
kuna võtsin noorena napsi.
Muutusin purjuspäi agressiivseks.
Läksingi kord kellelegi kallale.
Algul olin 16 aastasena vanglas. See oli 1982 aastal.
Iistusin kinni mõne nädala, kuna olin varastanud auto.
1984 a. sattusin vanglasse enam kui 2 aastaks.
Sest peale olengi öelnud, et ei usalda politseid,
kuna nad tulid kohale ja hüüdsid: "Hei, tule siia! Meil on sulle asja."
Küsisin, kaua neil läheb? Öeldi, et 15 minutit.
Need 15 minutit venisid pikemaks kui 2 aastat.
Siin oli tegu vägivallajuhtumiga.
Lõin purjuspäi ühele mehele noaga kaela.
Ma ise ei mäletanud midagi.
Siis läksingi istuma enam kui 2-aastaks.
See oli 1984 aastal.
Vanglas sain "elukutseliseks". Tutvusin suurte autoriteetidega.
Sel ajal tehti korduvalt seda viga, et noored ja esmakordsed vangid
pandi samasse osakonda ja isegi samasse kambrisse
kokku kogenud kurjategijatega.
Nagu tänapäevalgi,
kus vanad tegijad kasutavad noori ja uusi omades huvides ära.
Tänapäeval on ka nii, et uustulnukad teevad ära musta töö
ja "vanad kalad" koguvad kokku kõik materiaalse.
Vangla juhtkond ja teised vist arvavad,
et see keskkond peaks vangid justkui tsiviilellu tagasi suunama,
et vang oleks sinna minekuks kõlblik.
Kuid kas seda ei peaks muudmoodi korraldama?
Eks asi ongi viimasel ajal paranenud.
Luuakse noortevanglaid,
kus kannavad karistust alla 21 aastased noored.
Neid ei panda enam kokku "vanade kaladega".
Aga mina poleks küll avavanglasse pääsenud.
Seda vaadatakse väga täpselt, keda sinna pannakse.
See on ju teada, mis siis saab,
kui annad kogenud kurjamile vabaduse ja telefoni.
Seda võin rääkida kasvõi enda kogemusest.
Ma järgin palju Pekka Reinikaineni õpetusi.
Siin on mängus ka alkoholismile aldid geenid.
Samuti narko.
Vangidel on palju probleeme. Nad on vähe haritud elanikkonna osa.
Neid probleeme peaks juba eelnevalt vältima.
Lugu on nii,
et see on vanemate ülesanne kasvatada lastest sellised inimesed,
kes ei hakkaks käima vanglast vanglasse.
Aga sellest hoolimata tekib kurjategijaid meie sekka.
Aga kodul on suur tähendus? - Jah.
Minu puhul polnud. 13 aastaselt tulin kodust ära.
Mul oli usklik ja palvetav ema.
Elasime hiljem üürikorteris ja ma aitasin väikevenda hoida.
Aga siis oli mäng juba kaotatud.
Ma olin olnud arreteeritud j vanglas.
Vangla mind enam ei kohutanud, kui nägin, kuidas seal on.
Seal olid samasugused noored kõvad mehed,
kes tahtsid teineteisele midagi tõestada.
Nad olid valmis tegema ükskõik, mida.
Isegi isikuvastaseid kuritegusid, et selles maailmas edasi pääseda.
Lisaks hõlptulu illusioon.
Kui ma veel vaba olin, olid käibel margad.
2002 astal tuli euro. Siis olin juba vahistatud.
Nendest kätest käis koos narkorahadega läbi
miljoneid markasid.
Kuid mulle ei jäänud midagi muud, kui need riided, mis mul seljas on.
Ma ei soovita vanglat mitte kellelegi. Ise olen siin istunud 21 aastat.
Mõni aasta on veel istuda ja selles pole olnud midagi mõistlikku.
Elu võib elada palju targemalt.
Enne viitasid, et su ellu tuli alkohol, aga tulid ka narkootikumid.
Sealt see kõik alguse saigi.
Oli nii, et 17 aastaselt sain süüdistuse purjuspäi tapmise eest,
millest ma mitte midagi ei mäleta.
Kui 18 sain ja alkoholi tarbimine muutus mu jaoks seaduslikuks,
siis ma seda enam ei tahtnudki.
Mulle ei meeldinud enam olla purjus ja mitte kontrollida olukorda.
Joomisega oli see asi, et sellega koos kadus mälu.
Midagi ei mäletanud enam.
1987 a. pakkus üks sõber mulle amfetamiini.
See oli 1987 a. suvel,
sest sama aasta sügisel läksin jälle istuma.
Seekord enam kui 2 aastaks.
Amfetamiiniga toimus mul nn. armumine -
et nüüd on olemas selline aine jne.
Seegi on üks Kuradi valedest,
et see paneb inimest uskuma seda, mis pole tõsi.
Suur vale, mida ta meile ette söödab, on see, et Jumalat pole olemas
ja kui pole Jumalat, pole ka Kuradit.
Aga mitmed usuvad neid valesid
nagu evolutsiooniteooriat, suurt pauku jne.
Öeldakse, et sa ei pea kartma ei Jumalat ega ka Kuradit.
Paljud usuvad neid valesid.
Olin Helsingi keskvanglas, kus kõik jätkus.
Müüsin narkot "suurte kalade" kasuks ja kasutasin seda ka ise.
Mind päästis sellest sopaheidiku staatusest ilmselt see,
et ma ei lasknud end süstida, vaid tarbisin neid suu ja nina kaudu.
Ühtlasi tegin ka sporti.
Olin nö paremas seisus,
kuna ei pidanud nägema, mis tänavatel narkaritega toimus.
Et päeval käib võitlus leiva, öösel liha eest.
Ma ei näinud kunagi tänavavõitlust.
Ma tegin mõned kõned ja mulle toodi raha,
nii, et mul oli võimalus seda ainet tarbida.
Mul oli illusioon, et ma olen suur kuningas.
Amfetamiin peletas mu juurest igasuguse häbitunde.
Olin Jumalast järgmine, aga kõrgemal pool.
Mitmed arvavad, et nad on Jumalast järgmised allapoole,
aga mina panin end Jumalast just kõrgemale.
Sellised tunded olid mul.
Nende mõtetega panin toime isikuvastaseid kuritegusid,
mille eest ma praegu istungi.
Sul oli 3 mõrva,
mis toimusid saatuslikult lühikese aja jooksul.
Esimene toimus 1992 a., teine 1998 a. ja viimane 2001 a.
Peaks ütlema, et tänu Jumalale, et mind 2001 a. kinni võeti.
Muidu oleks veel tapmisi tulnud või oleksin ise surma saanud.
Mul oli auto.
Oli 2 varianti - kas gaas põhjas, või auto seisis.
Kas 0 või maksimum.
Kihutasin meeletult Helsingi kesklinnas.
Kas peale viimast tapmist 2001 a. tuli veel kuritegusid?
Ei. Mind võeti kiiresti kinni.
Septembris oli viimane mõrv ja oktoobris nabiti mind kinni.
Sellest alates olengi vangis.
Vanglas olles tarvitasin ka narkot ja täitsin suurte kalade käske.
Kuid nüüd selle saate keskseim asi - sinu usuletulek.
Räägime sellest, sest see on äärmiselt tähtis.
Ma olen teadnud Jumala olemasolust ja pole seda kunagi eitanud.
Olin ma kui kõva mees iganes.
Vahel ma natuke pilkasin usklikke, aga ma olen alati Jumalat kartnud.
Enne kooli minekut käisin väiksena pühapäevakoolis.
Ema vanemad olid usklikud ja pühendunud inimesed.
Vanaisa oli ka kunagine rindemees.
6-aastaselt laulsin Pielavesi kirikus vaimulikke laule.
Aga see lapseusk jäi sinnapaika, kui mu vägivaldne isa mulle kallale tuli
Ma kibestusin. Ma olin vihane noor mees.
Kust see viha tuleb? Viha juur on alati kartus.
Kui inimene kardab midagi, siis ta hakkab ka vihkama.
Armastuse vastand pole viha, vaid hoolimatus.
Me peame hoolima üksteisest.
Ma olin 2006 a. Turu vanglas, mis suleti järgmisel aastal.
Mind viidi sealt üle Riihimäele - Soome kõige rangemasse osakonda.
Sealsed reeglid olid nii ranged, et seal ei saanud enam mingit ainet.
Olin natuke aega ilma narkotsita
ja mu pea hakkas normaalselt toimima.
Varasemalt olin 5-6 aastat kogu aeg laksu all olnud.
Mul oli Uus Testament ja Psalmid. Mind hakkas see asi huvitama.
Mu kambrisse tuli ilma kutsumata vangla pastor
ja ütles, et ma olen eestpalve objekt.
Mulle tulid kohe meelde mu vanavanemad ja ema.
Mõtlesin, et kust ta võiks seda teada?
Ta ütles, et tal on vastav isikute tundmise armuand.
See pani imestama, sest ta ei tundnud ju mu vanemaid.
Ajasime juttu ja siis ta andis mulle ühe blanketi.
Küsisin, kas nii vähese usuga võin ka piibliringis osaleda?
Arvasin, et see on ebakorrektne küsimus,
aga tema vastas: "Tere tulemast!"
Ma läksin piibliringi 2007 a. sügisel,
kui pääsesin rangest osakonnast tavavanglasse.
Ma hakkasin käima kirikus.
See vanake jutlustas evangeeliumi oma 80. sünnipäeval.
Istusin tagapingis ja mõtlesin: "80-aastane.
Juba 1963 aastast seda sama asja teinud.
Sel peab ikka mingi sügavam põhjus olema."
Ütlesin ühele inimesele, et 80-aastane jutlustab.
Mida see peaks tähendama?
See inimene ütles, et küllap ta saab selle eest raha.
Kui nüüd ise evangeeliumi kuulutan,
siis näen, et selle eest ei saa mingit raha.
Siis hakkasin mõtlema,
et Antti on seda tööd teinud üle 50 aasta.
Olime Anttiga kirjavahetuses. Antti ütles, et helistada on kallis.
Piibliringi vedas üks nelipühi abielupaar.
Nad palvetasid mu eest ka keeltes.
Olin septembris murdumisele nii lähedal.
Ma pingutasin täiega, et mitte pisaraid välja näidata
ja võitlesin nii, et ei murdunud veel seal piibliringis.
Lõpuks aga saabus otsustav õhtu.
Kolmapäev, 28.november, 2007.
Olin oma kambri duššinurgas.
Vaatasin plaati, mis oli ka peegli eest.
Vaatasin iseendale silma.
Seal ma vaatasin ja kuna me kõik sünnime patustena,
siis mu üle tuli patutunne. Tajusin, milline elulugu mul on.
"Mees, mõtle, mida sa oled teinud! Sa mõrvasid, olid narkokaupmees.
Sa pole kunagi ausalt tööd teinud.
Sa oled varastanud, röövinud, peksnud.
Sul on veel 2 selgitamata mõrva.
Su omaksed nutavad. Mõtle, kuhu sa oled minemas!
Oled käinud piibliringis ja saanud veidi vihjeid tõe kohta,
mistõttu nüüd tuleks sul midagi ette võtta."
Ma teadsin, et mul polegi muud võimalust
ja siis tuligi otsustamise koht.
Soome vanglates tehakse igal aastal paarkümmend enesetappu.
Tõustakse voodile püsti, lina riputatakse lakke ja ümber kaela
ning siis "kiikuma".
Aga mina ei teinud seda.
Langesin põlvedele ja palusin armu.
Tundsin, kuidas kuum vool läbistas mu keha pealaest jalatallani.
See täitis mind täielikult.
Kogesin, et see oli Püha Vaim, kes tuli kuskilt väljaspoolt keha.
See polnud mingi ettekujutatud või suu kaudu tulnud asi.
Olin pikka aega põlvili ja ainult kiitsin Jeesust.
Siis sain aru, et olin tulnud usule.
See oli see, mida olin otsinud. Ma magasin sel ööl väga hästi.
Hommikul kell 7 avanes uks ja valvur ütles: "Tere hommikust!"
Ma ütlesin talle vastu: "Ma sain usklikuks."
Valvur vastu: "Ole nüüd vakka! Muidu arvatakse, et oled segane."
Ma olin nii õnnelik.
Aga siis seisin dilemma ees,
kuidas saada korda kõik oma minevikus tehtu?
Vangla pastor andis taas head nõu -
sul pole vaja seletada muud, kui vaid seda, mida ise oled teinud.
Hakkasin mõtlema, kuid sellega kaasnesid mitmed asjad.
Õnneks juhtus uurimise juht olema härrasmees,
kes ütles, et ma olen ainuke süüdistatav saalis.
Nii ma rääkisingi kõik ära, mida olin teinud.
Kõik asjad said lahendatud ja kõik said näha mu minevikku.
Teised ei saanud päevagi vangistust. Võtsin ise oma tegude eest vastutuse.
Nüüd olen veel mina vanglas. Ei tea, kui palju veel on jäänud olla.
Tänu vanglajuhile ja Jumalale, kes pöörab otsustajate südameid,
et sain tulla siia oma puhkuse ajal.
See oli mu jaoks selline pauk ja suur pööre,
et mul on alati siin kuskil olnud peidus "hea inimene".
Aga ma olen seda paadutanud narkoga ja kõva staatusega kampades
See asi on läinud nii kaugele,
et selle kõige pärast olen võtnud 3 inimelu.
See pole kellegi tegu lasta maha relvitu inimene,
kes usaldab sind ja ei tea, milles asi on.
See on argpükslik tegu.
See pole mingi kangelastegu.
Ma kirjutasin ühel nädalalõpul 40 kirja.
Siis mõtlesin, kus ja kuidas ma need postitan?
Siis tuli mulle postiga 40 kirjamarki.
Keegi oli kogenud sisimas, et saata mulle 40 kirjamarki.
Seegi oli põnev juhus.
Tahan oma usule tulekust rääkida veel seda,
et esimene konkreetne märk selle kohta,
et midagi oli muutunud,
oli see, et iganädalased või isegi igapäevased
või öised painajalikud unenäod jäid ära,
kui ma andsin oma elu Jumalale.
Peale seda pole ma kordagi näinud painajalikke unenägusid
oma tegudest ja ohvritest.
Sind kuulates on näha Jeesuse muutvat väge.
See on suur arm, mida sa kogesid. Sa said uue võimaluse.
See pole ainult sulle, vaid ka sinu kaudu paljudele.
Oled sa ka kedagi usuteele juhtinud?
Tagasiside on alati südantsoojendav.
Üks 41-aastane mustlasmees kirjutas mulle Rootsist,
et ta on 15 aastat vangis istunud ravimite, narko ja relvade pärast.
Ta elu on läinud täitsa nässu.
Ta vaatas internetist mõnda mu tunnistust
ja siis kirjutaski mulle isiklikult.
Ta on nüüdseks 1,5 a olnud usklik.
Ta elu on muutunud, tal on pere jne.
See liigutas mind.
Seal oli ka tema aadress, nii et ma vastasin talle.
Kirjutasin: "Ma pole mingi eeskuju kellelegi.
Jeesus on eeskuju ja Teda peab järgima,
mitte mingit Johanssoni."
Olen ometi tänulik, et võin olla mitmetele eeskujuks.
Kuritegelikus maailmas tuleb mõni vahel harva ütlema,
et tema küll ei suuda vanast lahti lasta
ja et mul pole aimugi, millest ma räägin.
Kuna aga mu olukorrad olid üsnagi hullud,
siis kui mina suutsin neist asjadest vabaks saada,
suudavad seda ka väiksemad tegelased või kes iganes.
Inimestel on peale vangistuse ka teisi sidumisi siin maailmas,
mis rõhuvad ja millest vaid Jeesus suudab vabastada.
Sinu puhul võid sa paari aasta pärast
elada koos oma naise ja perega vaba elu.
Jumal õnnistagu sind selles!
Aga nüüd ütle vaatajatele,
mida Jumala Vaim sulle südamele paneb.
Elu tähtsaim asi on leida Jeesus.
Jeesus ütles Piiblis, et ilma Temata ei saa me midagi teha.
See tähendab seda,
et me suudame oma jõuga jõuda vaid teatud punktini.
Aga küsimus pole selles, mida me selles maailmas täna saavutame.
Olgu see siis suvekodu, paat, mootorratas, auto jne.
Küsimus on selles, kuidas me rännak lõpeb?
Milline on meie südame olukord hetkel,
kui me peale surma siit maailmast teise maailma läheme?
Ehk kas me pääseme taevasse või ei?
On vaid 2 varianti -
igavene hukatus ehk põrgu
ja igavene ligiolu Jumalaga ja teiste pühadega.
Piibel ütleb, et usu eesmärk on hingede päästmine.
Selles on asi.
Mu puhul pole tähtis, millal ma vabanen.
See on tähtis inimlikus mõttes.
Kui ma aga ka kunagi vangist ei vabaneks,
siis tähtsaim aare minu jaoks on see,
et kui ma püsin sellel teel ja ripun Jeesuse küljes kinni,
siis ma pääsen ja lähen taevasse.
Seal ma näen oma kallist ema ja teisi pühasid.
See on eesmärk, mille poole ma püüdlen.
Sellest ma tahan kinni hoida.
Enam ei takista mind miski.
Sama tahan õhutada ka teiste puhul - uskuge, parandage meelt,
uskuge evangeeliumi ja hoidke kinni Jeesusest!
Sest teist teed inimesel ei ole.
Aitäh, et sa tulid sellest rääkima.
Paistab, et polnud väga kerge rääkida inimeste ees kõigest tehtust.
Aga see lõppes sellega, et Jeesus on sind omaks võtnud
ja sa saad olla Jeesuse teenistuses, järgida Teda
ning viia edasi rõõmusõnumit kõigi meediavahendite abil
ümber maailma.
Selle üle me kõik rõõmustame.
Andku Jumal sulle selleks jõudu, et saaksid julgelt elada
ja ka et su lähiringkond naudiks koosolemist.
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7 eur)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa