Tervetuloa Isännän Pöydässä ohjelmaan.
Tässäkin ohjelmassa saamme vahvan todistuksen Jeesuksen -
muuttavasta voimasta. Tervetuloa Pauli Rantala. - Kiitos.
Olet tullut vaimosi kanssa tänne Hyvinkäältä.
Käydäänpä hiukan alku- historiaasi läpi.
Missä synnyit ja millaiseen perheeseen. - Joo.
Synnyin Laukaan pitäjään Vihtavuoren kylässä.
Vanhempani olivat hyviä vanhempia.
He olivat yhteydessä paikalliseen baptistiseurakuntaan, -
jonka saarnaajana ja julistajana -
60 vuotta tietojeni mukaan toimi äidin veli ja minun enoni.
Tämä oli se varhainen vaihe.
Noin vuoden ikäisenä muutimme Kuopioon.
Isä oli siihen aikaan puolustus- laitoksen palveluksessa.
Ne olivat tärkeitä tehtäviä. Muutimme Kuopioon ja isä jatkoi tehtäviään.
Olin syntynyt ennen sotia.
On muistikuvia myöskin sodasta joitakin kohtia.
Esimerkiksi Kuopiossa, kun pommikoneet tulivat aina yöllä.
Kuopiossa ei ollut ilma- puolustusta juuri lainkaan.
Emme ehtineet muuhun väestösuojaan kuin perunakellariin.
Äiti tempaisi veljeni, joka oli 2 kk ikäinen kaveri kapaloissa kainaloon.
Minut käsipuolesta ja sitten perunakellariin.
Sota-aikaan kuului paljon muutakin -
mutta ei varmaan kaikkia tarvitse läpikäydä.
Puutteet ja ahdistukset mitä oli.
Yhden kysymyksen haluan tehdä. Kun menitte perunakellariin.
Mihin turvauduitte vai ajattelitteko sitä sen enempää?
Sitä asiaa ei sillä kertaa ajateltu ainakaan minun ajatuksissa, -
äidillä saattoi olla. Siellä oli vain naisia ja lapsia.
Miehiä ei siihen aikaan ollut yleensä missään.
Se oli niitä vuosia sodan aikana -
ja jatkosodan alkaessa, kun minullakin alkoi kansakoulu.
Kadun toisella puolella oli omakotitalossa Pohjois-Savon -
rautakaupan johtajan Heimosen pojat.
Heidän kanssaan olimme paljon yhdessä.
Heidän kanssaan menin helluntaiseurakuntaan, -
Kuopiossa se tunnettiin nimellä Eelim, heidän lastenleirille.
Siellä myös rukoiltiin puolestani.
Yhtä ja toista tästä jäi mieleen.
Heimosen pojat ovat minun ikäluokkaani, -
tuskin enää vaikuttavat missään mutta heidän poikansa saattavat olla.
Nuorempaa ikäluokkaa. Jos tunnistavat tästä itsensä tai sukuaan.
Tervetuloa ottamaan yhteyttä. Kerron muistikuvia vuosilta mitä on.
Kansakoulu alkoi siellä.
Yleensä kaikki koulut olivat -
melkein valjastettu sotasairaaloiksi.
Koulua käytiin milloin missäkin, käytiin kuitenkin.
Puutetta oli joka asiasta. "Maan romu" firma keräsi kaikki kuminpalaset -
ja metallinpalaset. Paulikin keräsi vatunlehtiä teeksi.
Voikukan juuria sikuriksi, kahvin korvikkeeksi.
Se oli tällaista aikaa ja kaikki loppui.
Sitten kun alkoi jatkosodan aika, -
niin silloin tilanne jollakin tavalla muuttui.
Suomikin pääsi vähän niskan päälle, ohjaamaan tilanteita.
Hain Kuopiossa Kuopion lyseoon.
Siihen aikaan piti hakea oppikouluun. Kuopion lyseo oli poikalyseo.
Oli poikalyseot ja tytöille erikseen. Pääsinkin sinne ja siellä -
historia kiinnosti kovasti ja kaiken kaikkiaankin reaaliaineet muutenkin.
Varsinkin sitten kun tuli uskonnon opettajaksi pastori Tikanoja.
Siihen aikaan oli uskontotunti eikä mikään katsomustunti.
Siellä hän opetti Raamatunhistoriaa.
Oikein perusteellisesti, hyvin ja sytyttävästi.
Siitä varmaan minulle jäi siemen itämään, -
joka vuosikymmeniä myöhemmin puhkesi Israel-matkailun haluna.
Minä olen tälle pastori Tikanojalle hyvinkin kiitollinen siitä.
Mitä siitä on vielä mainittava, että muistan vielä siltäkin ajalta -
ulkoa Jaakobin poikien nimet.
Israelin sukujen kantaheimojen nimet ja Israelin tuomaritkin.
Aivan. Perhe muutti sitten Hyvinkäälle ja pääsit varastoon töihin -
ja tulit varastopäälliköksi. Alkoi työelämä, -
joka johti oman yrityksen synnyttämi- seen. Kerrotko omasta yrityksestäsi.
Mitä tapahtui? - Se lähti kaupallisesti liikkeelle -
ja perustettiin oma yritys yhtiökumppanin kanssa.
Yritys, joka oli uraauurtava siihen aikaan alallaan.
Nythän niitä on vaikka kuinka paljon.
Kiinteistöpalveluja eli Suomen talopalvelu oli nimenä.
Se saatiinkin menestymään kohtaisesti.
Jostakin syystä tunsin kuitenkin, että olin vähän pettävällä pohjalla.
Kaikki näytti hyvältä. Minusta ei kuitenkaan tuntunut oikein hyvältä -
millään tavalla. Näissä vaiheissa törmäsin Jehovan todistajiin -
ja heidän harhoihinsa. Se olikin sitten selviytymistä siitä pois.
Siinä eteni ihan avustavaksi palvelijaksi.
Tunnen niitä oppirakenteitakin jonkin verran ja historiikkia.
Näitä oppeja en halua opettaa, eikä varmaan kukaan halua.
Mutta jos halutaan kuulla niin kyllä kerron.
Joka tapauksessa et sydämessäsi kokenut, että tämä on oikea reitti.
Etsiydyit siitä ulos. - Kyllä.
Millaisia reaktioita tuli siitä, että etsiydyit ulos?
Tuliko vähän sellainen riitatilanne? - Tuli.
Siitä tuli hyvinkin sellainen.
Ensinnäkin käytiin taistelu minun sydämessä ja hengessä.
Se oppi oli niin lujasti isketty, -
että tavallaan oli vaikea riistäytyä siitä irti.
Minä vielä tunsin suhteellisen heikosti Raamattua tai Raamatun periaatteita.
Kuitenkin jollakin tavalla tämä oikea kutsui -
ja tunsin tällaista vetoa.
Kuitenkaan en silti millään tavalla -
vastannut siihen kutsuun.
Sitten siinä rakennusfirmassa tuli -
ns. musta päivä, jolloin sait uutisen, että tämä onkin asetettu konkurssiin.
Kyllä. - Sielunvihollinen nappasi sinun heikon kohdan.
Joo, aivan. Se julistettiin konkurssiin.
Hallituksen puheenjohtajana olin toimitusjohtajan lisäksi.
Oikeuteen jouduin todistamaan.
Pesäluettelo-oikeus mutta ei minua syytetty, koska ei ollut rikoksia.
Eikä mitään petoksia firmassa. Kaikki oli ihan oikein.
Sen seurauksena alkoi alamäki ja silloinen vaimo -
32 v. olimme kulkeneet yhdessä ja samat lapset.
Hän ei minun elämäntyyliä varmaankaan jaksanut.
En kanna häntä kohtaan minkäänlaisia pahoja ajatuksia, -
koska hän näki tämän tilanteen ainoaksi mahdollisuudeksi.
Minun alamäkeni jatkui ja aina jyrkempänä ja jyrkempänä -
toivottavampana. Alkoholi näytteli aina kasvavaa osaa.
Kapakat näytteli kasvavaa osaa niin kauan kuin sinne pääsi -
mutta alkoivat heittämään ulos sieltäkin.
Sitten oli katu ja käytännöllisesti katsoen roskalaatikko.
Tuliko koskaan silloin kun olit roskalaatikossa mieleen se, -
mitä olit nuoruudessa kuullut uskonasioista ja Jeesuksesta?
Tuliko koskaan mieleen vai oliko se jotenkin pimennossa?
Ei sillä tavalla tullut mieleen mutta sydämessä se eli toivon muodossa.
Jollain tavalla oli aavistus toivosta, että olisi sittenkin jokin suurempi -
kuin nämä kaikki pahat ja minä.
Kun olit niin sanotusti ojan pohjassa hyvin syvällä.
Ei ollut yösijaa kunnolla. Sinun elämässäsi kuitenkin tapahtui muutos.
Jeesus kohtasi sinut. Kerrotko tämän? Tämä on hyvin tärkeä alue.
Minun tieni johti lopulta Ridasjärven alkoholistiparantolaan.
Siellä tuli ennen tuntemani tuttava, joka kuului helluntaiseurakuntaan.
Tauno ja hän toi evankeliumia.
Se ei minua sillä tavalla koskettanut vielä sekään.
Rukoiltiin hänen autossaan, kun kahvilassa ei voinut hälyn vuoksi.
Kerran hän sanoi näin.
Lainasi Johanneksen evankeliumin yhtä jakeen osaa.
"Joka minun tyköni tulee, minä en heitä ulos."
Ajattelin, että onko joku, joka ei heitä minua ulos? Tähän turvauduin.
Se olikin maailmankaikkeuden mahtavin ja suurin voima -
lupauksen antajana ja oli uskollinen. - Jumalan Sanassa on voima.
On pelastava voima. Ei missään muussa ole niin suurta.
Koska sielunvihollinen oli tarrautunut sinuun lujasti, -
halusi tappaa, tuhota ja viedä helvettiin -
ja että tulit pois siitä niin siihen tarvittiin vain lyhyt Jumalan Sana.
Aivan se tarvittiin ja se muutti kaiken. - Kerro siitä mitä tapahtui?
Se muutos alkoi näin, että minulle kuvailtiin, -
kuinka surkea minun kohtalo on.
Kerran olin lakaisemassa käytävän laattoja ja istuin harjani kanssa.
Istuin käytäväpenkille ja ykskaks tuli tällainen sanonta suustani, -
että kiitos Herra. Koskaan en ollut sanonut sellaista.
Sen jälkeen oli jo ensimmäiset todistuksetkin, kun minulle kuvattiin, -
että kuinka vaikeaa on kun kukaan ei auta. Sanoin, että Jeesus auttaa.
Sanottiin, että ei se auta mitään mene sinne ja sinne.
Uskoin, että Hän auttaa ja näin oli. Tähän päivään saakka.
27 vuotta on siitä, kun nämä sanat on sanottu -
ja 27 vuotta Hän on ollut uskollinen.
Siitä alkoi monivaiheinen uskontaival.
Vielä kun tulit niin jossakin jokin entinen kaveri -
tarjosi sinulle alkoholia mutta et ottanut.
Joo. Vasta myöhemmin huomasin mistä on kysymys.
Se vapautti siitä pakko- mielteestä ensimmäisenä.
Muistan vanhastaan, että alkoholia oli pakko ottaa.
Ei kysytty lupaa vaan oli pakko.
Itkuviinaksi sanottiin mutta itkettiin ja juotiin oli pakko.
Tämä kahle oli poikki, vapaus oli tullut.
Kaveri kun tarjosi niin huomasinkin, että minä saankin valita itse.
Otanko vai enkö ota? Kumpikin oli mahdollista mutta kieltäydyin.
Elit sitä aikaa, jolloinka pääsi eläkkeelle -
52-vuotiaana tai jotain sellaista. Se sattui juuri tähän saumakohtaan, -
että oli mahdollisuus päästä täydelle eläkkeelle. - Joo -
mutta eläkkeeni oli hyvin pieni, koska en ollut firmojen aikana -
omiin eläkkeisiin kasannut lakivaatimusten mukaisesti.
Henkilökunnalle mutta ei itselle. Näin ollen -
kun laskettiin kertymiä, niin se ei ollut kovin kummoinen.
Hyvin on Herra pitänyt huolen. Olen luottanut siihen aina, -
että Hän pitää huolen. Sanassa lukee, että älkää huolta kantako, -
minä pidän teistä huolen.
Sitten kun jäit kokoaikaiseksi, niin Jumala antoi sinulle pian -
uuden uskovan vaimon, -
joka on ollut rinnallasi jo ymmärtääkseni 25 vuotta.
Kohta 26, kyllä.
Sinä lähdit sitten myös viemään ilosanomaa kaduille. Kerrotko siitä?
Se oli meidän ensimmäinen, koska katulähetys, -
mihin heti Jeesuksen luo tullessa menin, oli helluntaiseurakunnan -
pitämä Kenttäkadulla. Heikki Lindqvist oli sitä vetämässä.
Hän oli se sytyttävä persoona, joka sai minut intoa täyteen -
jatkamaan taistelua.
Me perustimme kristillisen kirjakaupan vaimoni kanssa -
heti avioon mentyä. Se oli pieni lähetyskirjakaupan nimellä.
Se oli ns. lama-aikaa. Hengellistä kirjallisuutta meni jonkun verran -
mutta Raamattuja meni paljon ja kieliharvinaisuuksiakin.
Eurooppalaiset ja maailmankielet olivat tavallisia, -
näitä löytyi ilman muuta Pipliaseurasta.
Sitten joku kysyi, että tarvitsisi vietnaminkielisen Raamatun.
Kun soitin Pipliaseuraan niin ajattelin, että siellä sanotaan: "Ei ole."
Mutta ei, kysyttiin vain: "Kuinka monta?" - Aivan.
Kyllä, no olet kohdannut Heikin kanssa mutta myös -
monien muiden kanssa kadulla elämää. Miten haluaisit tuoda esille?
Minkälaista se katuelämä on -
ja millaisissa taakoissa ihmiset elävät?
Sen verran voin henkilökohtaisesti sanoa, -
että se on äärimmäisen raskasta ja tuskallista.
Vanha sanonta on, että pajatso nauraa -
vaikka sydän itkee verta. Tämä on alkoholistillekin hyvin tuttu tarina.
Se pakottaa kaikennäköisiin toimiin, -
millaisiin asioihin hyvänsä viinapullon takia. Kun sen saa -
niin maksoi mitä maksoi vaikka menisi viimeisetkin leivänmurut lapsilta.
Tämä täytyy saada. Tämä oli yksi taakka, sitten henkinen taakka -
ja toivottomuus. Tämä oli tarkoitus omalla katulähetystyöllä, -
viedä toivoa. Tämä oli tärkeä, toivo paremmasta.
Te usein lauloitte ja yhden laulun kertosäe oli -
jäänyt mieleen, jolla on ollut tehoa. Kerrotko?
Kerron. Sen laulun otsikkohan on luottamuksesta Jeesukseen.
Kertosäe kuuluu näin: "Usko Jeesukseen on enemmän kuin -
mielipiteet maan. Se on enemmän kuin osaamme ajatellakaan.
Se on rakkaudella ojennettu käsi Jumalan, -
johon tarttumalla elää uskallan."
Siinä on lyhyesti sanottu jotain hyvin syvää. - On.
Kun sattumalta tunnen laulun tekijän, -
joka on myös ollut Isännän pöydässä, niin hän kertoi sen synnystä.
Hän sai sen Pyhässä Hengessä.
Kun se on Jumalalta tullut niin se on tehokas.
Onko sinulla jossakin joko kapakassa -
tai missä olet lähetystyötä tehnyt, jokin esimerkki siitä, -
että tämä sinun toimintasi on tuottanut hedelmää sielläkin.
Kaikkea ei tiedä, koska työnantajana on sellainen, joka kantaa vastuun.
Minä eikä kukaan meistä kanna vastuuta. Hän kantaa täyden vastuun.
Tulokset voivat tulla milloin vaan vaikka emme näkisi kaikkea.
Yksi tapaus ainakin jäi mieleen.
Pelastusarmeijan tiloissa oli yhteiskristillinen katulähetys, -
ja oli paljon väkeä seurakunnista. Pelastusarmeijan kapteeni -
Ilkka Nummela veti sitä innostuneena. Ensin rukoiltiin ja laulettiin, -
lähdettiin kaduille ja kapakoihin kutsumaan. Sitten oli todistustilaisuus.
Eilan kanssa menimme vastapäiseen entiseen Vihtoriin, -
missä minä aikaisemmin majailin muissa merkeissä.
Menimme viemään kutsua. Meteli oli kova vanhan tavan mukaan.
Eräässä pöydässä istui ennen tuntemani kaveri, joka tunsi minut.
Tiesi millainen olin. Hän kysyi kaljalasin takaa, -
että puhutko sinä siellä? Sanoin, että jotain puhun.
Hän sanoi, että hänpä tulee tämän kerran. Hän tuli sen kerran, -
meni vuosia, hän kävi ja kävi, ei puhu- nut juuri mitään, alkoi muuttumaan.
Tänä päivänä hän on sillä kertakäynnillään.
Ei ole poikennut siitä käynnistä. - Hänestä tuli Jumalan palvelija.
Aivan. - Siinä näkyy myös, -
että miehessä tapahtui koko ajan muuttumista. - Aivan.
Jumala muutti. - Se oli selkeä ja hyvin selkeästi näkyvissä tämä muutos.
Asusteissa ja käyttäytymisessä ja seuran valikoinnissa.
Hän hylkäsi kaikki entiset seurat ja kertoi vaihtaneensa seuraa -
kenen kanssa hän on jne.
Tämä tapahtui ja oli oikein nähtävissä ja kuultavissa kaiken aikaa.
Olet elänyt todeksi, konkreettisesti sen miten sielunvihollinen -
voi vangita ihmisen ja viedä tuhoon. - Totaalisesti.
Monet eivät ymmärrä sitä, että myös se, jos koittaa olla muotojumalinen -
niin sekään ei pelasta. Täytyy olla elävä yhteys. - Aivan, elävä yhteys.
Tähdentäisin vielä erityisesti, että ei riitä se, että tietää, -
että Jumala on. Tämän tietävät riivaajatkin ja vapisevat.
Rakkaussuhde Jumalaan, henkilö- kohtainen suhde täytyy rakentaa.
Tämä henkilökohtainen suhde on niin vahva suhde, -
että se varmaan pitää oikealla tiellä. - On muutamia minuutteja aikaa
mutta sinulle on tullut uskossa ollessa rakkaussuhde -
Jumalan omaisuuskansaan Israeliin. Kerrotko tiiviisti?
Lyhyesti, Eila oli toimeenpaneva voima, -
kun yhteinen ajatus syttyi, että nyt Israeliin.
3 matkaa minä olen tehnyt sinne ja Eila oli yhden ennen minua -
ja yhden jälkeenpäin. Ensin menimme lomalentojen mukana. Se oli Eilat.
Kone laskeutui Ovdaan 60 km Eilatin pohjoispuolella.
Siellä oli vastaanotto oikein mukava.
Soitettiin heprealaisia lauluja mitä Viktor Klimenkokin laulelee.
Tarjoilijat tarjoilivat viiniä tarjottimella.
Oli hedelmiä ja mitä ne siellä ovat.
Kun lähdimme sieltä pois, ulkona ennen bussiin nousua, -
tarjottiin ruusut sellofaanipaperissa.
Vasta sitten opas sanoi, että te saitte valtiollisen vastaanoton.
Tämä on ollut sotilaskenttänä ja pitkästä aikaa siviilikone laskeutui -
ensimmäisen kerran tälle kentälle.
Mitä muuta Eilatista lyhyessä keskustelussa -
kuin että kuuma siellä oli. Toisella matkalla menimme -
Jerusalemiin ja Tiberiakseen. Jerusalemissa toimi -
Jerusalemin oppaana Eilan nuoruuden ystävä Anja Suomela, -
joka on tuntenut Eilan 17-vuotiaasta lähtien, Karmelin ajoista.
Hän opasti meitä. Kiersimme siellä taksilla -
ja se oli arabikristitty, joka vei taksilla.
Hyvin uskollisesti, käytti Getsemanessa ja menimme -
taas itkumuurille eli länsimuurille. Siitähän sanotaan, -
että ne rukoukset, jotka itkumuurille viedään, menevät suoraan -
Jumala valtaistuimelle. Jeesushan sanoi Joh. 4:ssä, -
että ei ole mitään erityistä. Kaikki paikat ovat Jumalalle sopivia -
missä rukoillaan. Ei tarvitse olla Jerusalem eikä Karismin vuori.
Jumala kaipaa rukoilijoita, jotka rukoilevat hengessä ja totuudessa.
Näitä Jumala haluaa, koska Jumala on Henki.
Nyt pääsit sellaiseen, miten sanoisin, Hengen voimaan.
Nyt voit katsoa kameraan ja sanoa mitä Henki sydämellesi antaa.
Hyvin tärkeitä ovat ihmisen elämässä valinnat.
Pieniä ja suuria valintoja on meidän kaikkien elämässä.
Tärkein valinta on miten suhtautuu Jeesukseen.
Hylkääkö Hänet vai ottaako vastaan. Se ratkaisee koko elämänkohtalon.
Tästä Raamattukin puhuu, -
jopa Jumala itse Mooseksen kautta Siinain erämaassa -
ennen kuin Israel meni luvattuun maahan. Jumala sanoi:
"Minä otan taivaan ja maan todistajaksi sinua vastaan.
Olen pannut sinun eteesi elämän ja kuoleman. Siunauksen ja kirouksen.
Valitse siis elämä, että sinä eläisit ja jälkeläisesi eläisivät."
Valinta on ihmisen. Ei Jumala eikä Pyhä Henki pakota ketään.
Kuka ja mikä elämä on? Jeesus sanoi itse: "Minä olen tie, totuus ja elämä.
Ei kukaan tule Jumalan tykö muutoin kuin minun kauttani."
Toinen Heprealaiskirjeestä: "Kun kuulette Hänen äänensä, -
älkää paaduttako sydäntänne, ettei se kulkeutuisi ohi."
Etsikkoaikana vain Jumala kuulee. Ihminen ei voi omin voimin -
eikä omalla ymmärryksellään koskaan pelastua.
Se on sama kuin hiuksista nostaa itsensä suosta. Mahdotonta.
Ihminen ei edes halua pelastua omalla ymmärryksellään.
On kuunneltava, kun Jumala kutsuu ja vastattava Hänen kutsuunsa.
Usko on myönteinen vastaus.
Kiitos Pauli erittäin vahvasta todistuksesta siitä,
mitä Jeesus voi tehdä elämässä. Vaikka olisi kuinka syvällä -
niin pääsee yltäkylläiseen elämään. Sinä olet päässyt -
ja myös sen todistat tämän TV-ohjelman kautta.
Kiitos sinulle. - Kiitos, totisesti on.
Olet juuri katsonut Isännän Pöydässä ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Tai voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero on ruudussa.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola