Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan.
TV7:llä on yksi kohde niin, -
että TV7 näkyisi kaikissa vankiloissa, selleissä.
Tällä kertaa vieraanani on Jouko Koistinen. Tervetuloa. - Kiitos.
Sinä todellakin olet vankilapastorina Kuopiossa.
Kyllä. Olen ollut siellä. Kesällä tulee 18 vuotta. - Aivan.
Lähdetäänpä historiassa vähän taaksepäin.
Missä olet syntynyt, ja minkälaisessa perheessä kasvanut?
Syntynyt olen Kuusjärvellä.
Nykyään tunnetaan paremmin ehkä nimellä Outokumpu, -
mutta silloin Kuusjärvi oli emäpitäjä.
Isä oli töissä, missäpä muualla kuin Outokumpu Oy:llä -
maan päällisissä hommissa malmin rikastuksessa.
Äiti oli kotiäitinä. - Aivan.
Oliko hengelliset asiat kotona tuttuja? - Kyllä, joo.
Olin nuorin meistä kolmesta lapsesta.
Olin muutaman vuoden ikäinen, kun vanhemmat tulivat uskoon.
Äidin sairastuminen oli varmaan se, mikä pysähdytti mun vanhempia.
Äiti sairastu verisyöpään, ja hän sai kyllä vielä 10 vuotta elää.
Isän ensimmäisestä avioliitosta meitä on 3 lasta.
Me lapset varmasti saatiin vaikutteita vanhempien uskosta.
Äiti sairastui aika nopeasti, kun sinä synnyit.
Noin vuosi sen jälkeen. - Aivan.
Sä vartuit sitten isän johdolla.
Miten elämäsi lähti eteen päin, kouluja kävit, ja?
Joo. Isä meni melko pian uusiin naimisiin, ja siitä on sitten -
samoin veli ja sisko.
Kyllä. Koulut kävin, ja lukion Outokummussa.
Ja...
Kyllä nämä hengelliset asiat - en mä niitä nuorena oikeen...
En niitä sillä tavalla ajatellut. Tiesin, että en ole uskossa.
Ja tuli kaikissa tämän maailman riennoissa mentyä, -
mutta ne koko ajan oli lukioaikanakin.
Muistan lukiovuodet, että Jumalan Henki puhui siitä, -
että miunkin pitäisi nämä asiat panna Jumalan kanssa kuntoon, -
ja ratkaisu tehä. Sitä vaan aina siirsi ja siirsi.
Sitten tuli päivä päivien joukossa, jolloin se tapahtui.
Kyllä joo. Se oli...
Ei siinä mitään erityistä dramaattista tapahtumaa ollut, -
vaan ymmärrän sen näin: Jumalan Henki veti yksinkertaisesti, -
niin tiukalle siinä, että nämä asiat on pantava kuntoon.
Olin lukion viimeisellä luokalla - olinkohan 19 vuotta vanha, -
menin isän luo, ja sanoin hänelle, -
että nyt haluan sitten Jeesuksen ottaa elämääni, ja tulla uskoon.
Vieläkin muistan sen, että vähän ihmetytti se, että...
Vaikka isä oli sitä rukoillut ja toivonut, -
se oli hänelle iso ja hieno uutinen, -
hän ensimmäisenä kysyi, että ootko varmasti päättänyt -
ja ajatellut näin?
Hän on monta nähnyt tulevan uskoon, ja on sitten luopunut.
Hän kuitenkin näki, että olen tiukkana ja tosissani.
Sanoin, että olen kyllä tämän ajatellut. Siinä me sitten rukoiltiin.
Siinä uskoontuloni... sanon, että uudestisyntyminen tapahtui.
Kyllä siinä on totisesti niin käy- nyt, koska siitä on jo pitkä aika.
Olet edelleen uskossa. - Kyllä.
Siitä taisi tulla 42 vuotta viime syksynä.
No sä menit armeijaan, -
ja tämä usko näkyi näissä kaikissa paikoissa, missä sen jälkeen olit.
Joo, kyllä.
Niin lukiossa, mitä oli muutama kuukausi siinä tähteillä, -
ja sitten armeijassa. Mulla oli aina se ajatus, -
että haluan tuoda uskoni mahdollisimman selvästi esille.
Oli aina niitä... mm. Jeesus on Herra -merkkiä, tai vastaavaa.
Tai aamunavauksia ja hartauksia halusin pitää.
Armeijassa otin Raamatun ja aloin punkalla lukea.
Kyllä se kämppäkavereille selvisi, että tuo taitaa olla uskossa.
Ittelläni sydämen usko ja suun tunnustus on jotenkin sen -
raamatullisen ajatuksen halunnut toteuttaa.
Olen myös huomannut, että se on suoja itsellekin.
Kun tuo heti värin esille, niin on ehkä helpompi pysyäkin siinä.
Sattuiko tilanteita tai kavereita matkan varrella, -
joka tarttui uskoosi ja halusi lähteä kulkemaan sitä tietä?
Uskon, että se monelle vaikutuksen teki, -
vaikka en osaa ketään nimetä.
Varmasti yks, johon se alkuvaiheessa -
teki suuren vaikutuksen, on mun vanhempi sisko.
Kun kerroin hänelle, niin vieläkin muistan, hänen hölmistyneen ilmeen.
Hän sanoi, että oli mennyt itkemään, ja aatteli, -
että voi kun hän voisi tehdä saman ratkaisun.
On niitä varmaan monia muitakin ollut elämän taipaleella.
Kun tulit uskoon, niin valitsit teologisen tiedekunnan.
Joo, se tuli ihan sitä myöten.
Mulla ei ennen uskoontuloa ollut mitään ajatusta, -
en olisi voinut kuvitellakaan, että minusta joku päivä pappi tulisi.
Oikeastaan sen myötä...
alkoi tämä ajatus syntyä sisimmässä, -
että entä, jos lähtisinkin teologiaa lukemaan, ja papiksi. - Aivan.
Miten elämäsi pappina alkoi rakentua, -
missä oli ensimmäinen työpaikkasi?
Ensimmäinen työpaikka oli Kuopion hiippakunnassa,
johon lapsuuskoti kuului.
Siellä Suonenjoen seurakunta, siellä aloittelin.
Se oli vuoden -79 loppua.
Ensin olin virallisena apulaisena, ja sitten kappalaisena.
Siellä tuli vuonna -82 mentyä naimisiin.
Kun vaimo valmistui opiskelusta, -
niin sitten päätettiin, että lähdetään Ruotsiin.
Siellä oli yks tuttu pariskunta, joka sai puhuttua ympäri.
Että ois mielenkiintoista tehdä suomenkielisten parissa työtä.
Niinpä siinä sitten innostuttiin. 5 vuotta meni Ruotsissa.
Sitten tulit Suomeen takaisin.
Me oltiin jo päätetty, että muutetaan Suomeen.
Lapset syntyi Ruotsissa, ja me aateltiin, -
me haluttiin, että he käyvät koulunsa Suomessa.
Pohdittiin sitä, mikä olisi se paikka -
oisko joku seurakunta tai tällainen Suomessa, -
Siinä vaiheessa huomasin Pelson vankilapapin paikan auki, -
ja se alkoi kiinnostaa, -
että minkähänlaista olisi tuo vankilapapin työ. - Kyllä.
Mitä olen kuullut tänä päivänä, -
niin se on haluttu ainakin niille, jotka ovat totisesti uskovia.
Siellä pääsee toteuttamaan uskon näkyä. Onko näin?
Voisin sanoa näinkin.
Tämä on ehkä syy, minkä takia itekin on tullut siihen jäätyä.
Kesällä tulee 24 vuotta. Mulla ei ollut minkäänlaista...
Kukaan sukulaisista eikä ystävistä ole vankilassa ollut -
kummallakaan puolella kaltereita.
Että en siitä todellakaan tiennyt mitään.
Kun aloitin työhön, niin melko pian huomasin, että -
tämä taitaa olla minun ala.
Vuosi vuodelta työ tuntui paremmalta.
Viihdyn vankilassa - jos näin voi sanoa.
Jotkut valmistuneet teologian opiskelija pohtivat, -
että minkälaisessa liberaalissa tilassa luterilainen kirkko on.
He ovat tulleet siihen tulokseen, -
että vankilapapin työssä ei ole liberaalirajoitteita, -
koska se on aika itsenäinen kokonaisuus, eikö niin?
Se on hyvin itsenäinen. Se on totta.
Tokihan hengellisenä esimiehenä on piispa.
Mutta tässä suhteessa on kai kahden herran palvelija.
Sitten maallisella puolen esimies on vankilanjohtaja.
Mutta se on itsenäistä työtä.
Ehkä se on myös se, mistä siinä oon tykänny.
Se on myös tällä hetkellä ehkä papin virassa yks niistä -
jos käyttäis sanaa ekumeenisimmistä. - Joo.
Meillähän käy vankilalähettejä vankiloissa paljon.
Ei ainoastaan meidän kirkosta, -
vaan myös vapaakirkosta ja helluntaiseurakunnista.
Sitten myös eri herätysliikkeillä saattaa olla omia vankilalähettejä.
Siellä tietysti on se usko ja uskoontulo.
Voisiko sanoa, että ehkä se korostuu siinä, -
että jos joku vanki rikollismaailmasta kääntyy, -
niin siinä tarvitaan ihan todellinen elämänmuutos.
Siinä se uskoontulo on selvä, -
ja moni vanki tuo sen selvästi esille.
Tämä on yks leimaa-antava vankilan sielunhoitoon.
Oletan, että 100% vangeista toden- näköisesti eivät ole uskossa, -
kun he joutuvat vankilaan. Onko näin?
Kyllä varmasti näinkin on. Mutta olen huomannut myös sen, -
että yllättävän monella vangilla on ollut yhteyksiä seurakuntaan.
Monet sanovat, että he olivat joku vuosi sitten -
he olivat uskossa, he tulivat uskoon.
He ovat jopa liiittyneet johonkin vapaan suunnan seurakuntaan.
Käyneet kasteella, ja mitä tahansa tällaista.
Ja sitten on tullut joku ihme lankeemus, ja ovat jääneet siihen.
Näitä tulee yllättävän paljon.
Mutta siitä tietysti haluavat myös uudistua. - Kyllä.
Todella monenlaisia tapauksia. Teilläkin on tällainen tutkimusvankila.
Voisitko kertoa, mikä on tutkimusvankila?
Meillä on tutkintavankila, -
eli siis osa Suomen vankiloista on tutkintavankiloita.
Niihin yleensä ensiksi joudutaan.
Eli jos jotain sattuu, pientä tai suurta, -
niin poliisi ottaa tietysti ensin hoiviinsa, -
ollaan putkalla taikka poliisi- kuulustelussa, poliisivankilassa.
Siellä ollaan joku päivä tai viikko, ja sen jälkeen -
jos päätetään pitää vangittuna, niin joudutaan tutkintavankilaan.
Kuopio on mm. yksi tällainen. Meillä vangit ovat sen ajan, -
kun on käytynä kaikki käräjäasteet, mitä siihen kuuluu.
Joko käräjäoikeus tai, jos valitetaan hoviin, niin hovioikeus.
Jos haluaa korkeimpaan valittaa, ja se otetaan vastaan, niin vielä se.
Mutta korkein oikeus on tietysti harvinaisempi.
Tämä aika ollaan tutkintavankilassa.
Sen jälkeen mennään sijoitusvankilaan.
Mikä on vankilapastorin ikään kuin päiväjärjestys?
Miten asiat tapahtuvat, ja kuinka usein kohtaat vankeja?
Päiväjärjestys vaihtelee jokaisen vankilapastorin osalta paljon.
Yksi päätyömuoto on kahdenkeskiset keskustelut, -
jolloin vanki yleensä ottaa itse yhteyttä.
Hän lähettää joko vartijan tai muun työntekijän kautta viestin, -
että haluaisi jutella. Tai hän lähettää ns. rutinalapun, -
jossa hän pyytää vankilapapin ottavan yhteyttä.
Tai sitten, kun siellä käytävillä kävellään, niin joku voi haluta jutella.
Kahdenkeskiset keskustelut on yks oleellinen.
Sitten on yhteys eri seurakuntiin, vankilalähetteihin.
Sitten on hengelliset tilaisuudet, niistä vastaaminen.
Kuopiossa on neljänä iltana viikossa joku hengellinen tilaisuus.
Joko raamattupiiri, hengellinen keskustelupiiri, -
tai viikonloppuna kirkossa hengelliset tilaisuudet.
Niistä tämä rutiini oikeastaan tulee.
Tänä vankilapastorin aikana -
olet käynyt tuhansia keskusteluja vankien kanssa.
En ole koskaan sitä laskenut.
Olisi mielenkiintoista jotain tilastoa pitää.
Mutta se on tuhansia, jos ajatellaan lyhyitäkin kontakteja.
Mutta, jos lasketaan pitempiaikaiset, -
niin niitätäkin tulee varmasti monia satoja.
Mikä meillä Kuopiossa paljon omaan työhön paljon leimaa antaa, -
ja vie aikaakin, ja on ollut mielenkiintoinen, -
on kaksi ja puolivuotta toiminut kristillinen kuntoutusosasto.
Sekin lähti vankilan johtajan ajatuksesta, -
että voitaisko tällainen perustaa.
Sitä on nyt kaksi ja puoli vuotta vedettynä.
Se on ViaDia Pohjois-Savo ry:n vapaakirkollinen järjestö.
Niin tällaisen kanssa yhteistyössä. - Joo.
Me keskustelimme ennen tätä ohjelman tekoa, -
minkälaisia kustannuksia vankila- toiminta ja rikollisuus, -
kun ihminen sortuu rikosten teille riippumatta rikoslajista, -
niin se on iso kustannus, eikö niin?
Jos kaikki lasketaan, -
vaikka mitä yksittäinen rikollinen tai päihdeongelmainen -
voi saada kuluja tai menoja aikaan yhteiskunnassa rikostensa kautta, -
niin sitä ei voi millään edes laskea ja mitata.
Se voi olla joskus kymmeniä tai satojatuhansiakin.
Tai sitten se vankipäivien määrä - paljonko vankipäivä maksaa.
Siinäkin pyöritään sadoissa euroissa.
Sitten kaikki hoitomuodot, joita yhteiskunta yrittää -
päihdehoitojen ja muiden kautta auttaa vankeja, -
niin kaikki nämä ovat todella isoja summia.
Poliisitoiminta, oikeuslaitokset - kaikki nämä, -
sairaalat joutuvat käsittelemään myös vankeja.
Puhutaan yhteiskunnassa miljardeista vuositasolla, -
niin...
Ja kun tiedetään esimerkiksi, -
että paha huumeiden käyttäjä ei pääse eroon huumeista -
usein muuten, kuin että hän tulee uskoon. Onko näin?
Kyllä. Näin olen huomannut tuossa työssä.
On mielenkiintoista näiden vuosikymmenien aikana, -
että moni, jopa vankilanjohtaja, tai muu vankilassa työssä oleva, -
niin moni tunnustaa tämän ja tuo sen esille, -
että nimenomaan uskoontulo on se, -
joka on monen - voisko sanoa jopa, että toivottomankin tapauksen -
päästänyt sieltä, ja nostanut pinnalle.
Miksi yhteiskunnan ns. fiksut päättäjät -
jättävät käyttämättä tämän valtavan mahdollisuuden -
alentaa yhteiskunnan kustannuksia? Kerrotaan heille Jeesuksesta.
Tämä kai kannattaisi kysyä yhteiskunnan päättäjiltä.
Jos heiltä kysyn, saanko vastausta.
Onhan siellä varmasti osa niitä, jotka sen ymmärtää, että näin on asia.
Ehkä se on tämä ajan henki.
Kaikkialla meidän yhteiskunnassa on menty siihen, -
että käyttäisinkö Raamatun sanaa, että luopumus ensin tapahtuu.
Mielestäni kristillisistä arvoista halutaan yhteiskunnassa luopua.
Eihän se välttämättä ole edes enemmistön mielipide, -
vaan joskus on pienenkin äänekkään ryhmän mielipide.
Ja sen mukaan lähdetään menemään.
Onpa koululaitos tai mikä tahansa, mistä kyse, -
niin tuntuu, että se kristillinen usko on se vihonviimeisin apu, -
mihin halutaan turvautua.
Raamatussa sanotaan, että luopumus lähtee Herran huoneesta.
Kuulin tässä tämän päivän aikana eräältä, -
että 90-luvun alussa, kun oli tämä lama, -
niin silloin merkittävästä kirkollisesta lähteestä -
lähti myönteinen suhtautuminen siihen, -
että voi olla tämä ns. tasa-arvoinen avioliitto.
Se lähti ns. kristittyjen piiristä, -
hallinnosta, hyvinkin korkealta tasolta.
Tämä on se kauhea asia, -
että Jumalan työtä tekevät eivät valvo tilaansa.
Kyllä näin on.
Sain vuoden -79 lopulla pappisvihkimyksen.
Nyt kun on enää pari vuotta ennen eläkkeelle jäämistä, -
niin kyllä tämä kirkko on muuttunut.
Tuntuu, että tulin aivan erilaiseen kirkkoon töihin vuonna -79, -
kuin mistä nyt eläkkeelle olen jäämässä.
Monessa asiassa on lipsumista siitä raamatullisesta kannasta.
Näin on ainakin oma mielipiteeni.
Olet yli 40 vuotta tutkinut Raamattua.
Olet myöskin tarkkaan tutkinut -
ja niistä kirjoittanut netissä - lopunajoista ja kaikesta.
Haluatko nostaa jotain sellaista, mikä on sun mielessä?
Olen paljon tutkinut, se on totta.
Ja viimeisen 10 vuotta oikeestaan ihan...
Oon kiinnostunut ennen kaikkea näistä lopunajan tapahtumista, -
mitä Raamatun kokonaissanoma Van- hasta Testamentista lähtien sanoo.
Jotenkin voin sanoa, että olen huomannut, -
miten toteutuvat monet henkisessä ilmapiirissä tapahtuneet muutokset.
Juuri tämä luopuminen monista raamatullisista periaatteista.
Ja huomaa sen, miten nää käy toteen.
Että Raamattu on sillä lailla ihmeellinen kirja.
Oon tosiaan käynyt useissa seurakunnissa, mihin on pyydetty, -
että kävisin puhumassa.
Tietty osa uskovista on ainakin näistä kiinnostunut. - Aivan.
Kyllä se varmaan on.
Monet näistä on kirjoitettu jo 2000 vuotta sitten ja aikaisemmin.
Niin tuota...
Että se todella mennään...
Eikös siinä ole aika tiukkoja aikoja edessä kristityillekin.
Näistä huomaa sen, että kun puhutaan Herran tulemuksesta, -
lopunajasta mitä tahansa, -
niin tulkintani on se, että monesti niistä annetaan sellainen kuva, -
että on mahtava asia, Herra tulee ja pelastaa meidät kaikki.
Mutta itte joudun lähtemään siitä, että kovia ahdistuksia, -
koettelemuksia, vitsauksia, Ilmestyskirjan sinetit, pasuunat, -
vihan maljat.
Monelle on jopa ihmeellistä, että voiko olla Jumalan vihan maljat, -
mistä Raamattu puhuu. Ne on kovia, ahdistuksen aikoja.
Siitä huolimatta uskovalle, valvo- valle seurakunnallehan ne ovat...
"Nostakaa päänne, sillä teidän vapautuksenne on lähellä."
Tämä saadaan muistaa. - Joo.
Olen joskus sanonut, että usko on vähän niin kuin sähkövirta.
Päällä ollessaan lamppu palaa, poissa ollessa lamppu ei pala.
Jos ihminen on uskossa, sen täytyy olla sitä.
Kyllä. Se näkyy, se näkyy.
Ei voi lamppu olla kätkössä vakan alla. - Niin.
Mitä lähemmäs on Jumalaa ja Jeesusta, -
niin sitä enemmän pääsee maistamaan taivaallista hyvää. - Kyllä.
Se on ehtymätön lähde.
Ja se rohkaisee jatkamaan ja vahvistumaan uskossa. - Kyllä.
Se on elävän veden virta. Jeesus sanoi, että se, joka uskoo minuun, -
hänen sisimmästään on vuotava elävän veden virrat. Sitä riittää.
Tästä voit jatkaa, ja sanoa katsojille, mitä Henki sinulle sanoo. Ole hyvä.
Vankilapapin työssä olen nähnyt sen, että syvältäkin voi nousta.
Monenlaisia asioita voi olla asiassa.
Monia kahleita, jotka sitovat, orjuuttaa ihmistä, -
tai siellä voi olla hirveitäkin asioita elämässä.
Mutta haluan sanoa sen, -
että... Laulussa sanotaan, että niin alhaalla kukaan ei kulje, -
etteikö siellä Jeesus ois.
Eli niin suurta syntiä ei ole olemassa, -
mitä ei Jeesuksen kautta, Isän Jumalan edessä, saisi anteeksi.
Ja niin suuria kahleita, siteitä ei ihmiselämässä voi olla, -
joita ei Jeesus Kristus voisi katkoa.
Toisaalta haluan sanoa tämän valvomisen, -
että me seurakuntana, uskovina oltas valvomassa.
Me eletään sellaista aikaa, kun näihin lopunaikoihin viitattiin, -
joka Jumalan sanassa ennustetaan, että helposti nukahdetaan.
Seurakuntakin voi, monet monet nukahtaa.
Jumalan Sana meitä kehottaa, että ennen kaikkea valvokaa.
Jeesuksen ensimmäinen kehotus lopunajoista oli...
Hän sanoi, että valvokaa.
Herran avulla me voidaan tämä tehdä.
Kiitos Jouko siitä, että avasit omaa elämääsi, -
ja sitä työkenttää, missä työtäsi teet. Se on äärettömän tärkeä.
TV7:n tavoite on, että jokaiseen selliin saataisiin näkymään TV7.
Kuopiossa se on ollut jo vissiin 6 vuotta, vai oliko se jo 8 vuotta.
Uskoisin, että noin 10 vuotta.
Se hieno asia, että siellä Jumalan Sana voi ihmiselle, -
joka on siellä omassa poterossaan, niin se voi avata näitä asioita.
Kiitos Jouko, ja siunausta työhösi. - Kiitos. Siunausta.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä -ohjelman.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Tai voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero on ruudussa.
Kiitos.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist