Tervetuloa Isännän pöydässä ohjelmaan.
Tällä kertaa vieraanani on henkilö, joka on erikoistunut -
sekä kirkkomusiikkiin urkurina, että myös valmistunut papiksi.
Tervetuloa Pauli Pietiläinen. - Kiitos.
Olet Lahdesta joten et hirveän kaukaa Helsingistä.
Täälläpäin olet kuitenkin syntynyt ja koulut käynyt.
Juuri näin. Paljasjalkainen helsinkiläinen mutta -
muutaman vuoden ikäisenä perheemme muutti Espooseen -
ja siellä varttunut mieheksi ja käynyt koulut. - Aivan.
Olet käynyt koulua -70-luvulla vai?
Kyllä. - Mietin vain minkälainen Suomi oli -70-luvulla.
Se oli aika lailla muuttuvassa tilassa, jos ajatellaan vähän -
pitempää historiaa. -60-luvulla tuli passin polttamiset ja sen tapaiset.
Jonkinlaista radikalisoitumista tapahtui.
Millä tavalla kuvaat nuoruutta ja sitä aikaa?
Espoo oli silloin aluksi kauppala ja muuttui kaupungiksi -
ja nythän se on kasvanut siitä ihan hirmuisesti.
Sitä aikaa kun muistelen niin olin kodin kiltti poika.
Meillä oli hyvin turvallinen ja mukava lapsuus.
Olen aina ollut maltillinen ihminen nuorena miehenä.
Joskus paljon myöhemmin, kun menin katsomaan vanhoja kouluja -
meinasin eksyä. Ennen kansa- koulu oli pellon pientareella.
Nyt oli kivitaloja, valtavasti kasvanut siitä ajasta.
Helsinki ja Espoo kilpailevat. Molemmat haluavat paljon uusia -
asuntoja ja asukkaita. Kävit siellä koulua ja jotakin tapahtui, -
oliko se lukiovaiheessa vai?
Lukiolaisena koin hengellisen herätyksen ja uskoontulon.
Käytkö sen lävitse? - Se kävi sillä tavalla, että ensimmäisiä vakavia -
vaikutteita ja puhuttelua sain kielikurssilla Englannissa.
Siellä oli uskovainen kaveri kurssilla. Suomalainen, joka vei minut -
paikallisten baptistien teetupatoimintaan.
Siellä minua puhutteli kristillinen sanoma ja tällä tavalla.
Asia ei edennyt enempää mutta syksyllä kun tulin kotiin -
ja aloin käydä koulua. Yhtenä päivänä jostain syystä luin -
Espoon seurakuntien lehdestä. On kokoussarja -
naapuriseurakunnassa Tapiolassa, järjestäjänä Tapiolan srk -
ja Kansanlähetys. Joku tarttui niskaan. Tuonne pitää mennä.
En tiedä mikä se oli tai nyt tiedän. Silloin koin, että tuonne pitää mennä.
Sen puheen vaikutuksesta tulin levottomaksi omasta sieluntilastani.
Se vain kosketti minua. Kun tulin bussilla kotiin mietin, -
että jos bussi ajaa ojaan ja kuolen. Mihin joudun?
Tiesin, että asiat eivät ole selvät Jumalan kanssa.
Olin kiltti poika, ei ollut suuria syntejä sydämellä.
Tiesin, että asiat eivät ole selvät Jumalan kanssa.
Toinen varmaan viikon kokoussarja joka ilta.
Jonakin toisena iltana menin sinne uudestaan.
Sen illan päätyttyä puhuttelin järjestäjiä.
Yritin selittää tätä kokemustani. Hehän olivat ihan riemuissaan siitä, -
että tällainen nuori mies on tullut herätykseen.
Puolestani rukoiltiin ja onniteltiin, että on se ihanaa kun saa -
nuorena antaa elämänsä Jeesukselle. En ymmärtänyt oikein mitään.
Hymyilin vaan lammasmaisesti. He ohjasivat minut sitten -
Raamattu- ja rukouspiiriin, joka kokoontui kotini lähellä.
Siellä aloin käymään aktiivisesti kerran viikossa.
Eräänä kertana tulin koulusta kotiin kävellen.
Koin, että nyt on asiat selvät Jumalan kanssa.
Me sanomme sitä pelastus- varmuudeksi. Nyt tiedän, -
että olen oikealla puolella vaikka kuolisin niin pääsen taivaaseen.
Ymmärrys ja koko tunnemaailma, ajatus oli niin vahva, -
että se on kantanut tähän päivään. - Kyllä se on edelleen kantanut.
Muuten se rukouspiiri - vasta myöhemmin kävi ilmi, -
että oli luterilaisia ja helluntailaisia.
Siitä lähtien on kristittyjen yhteys ollut rakas.
En tajunnut, että he ovat eri kirkoista.
Kaikki olivat vaan rakkaita, pitivät huolta ja välittivät rakkautta.
Siitä lähtien kristittyjen yhteys on tullut läheiseksi.
Oliko tämä mitä sanoit, puhut rakkau- desta. Rakkaus ei katso rajoihin.
Kun olit nuori ihminen niin sinulla ei ollut pinttyneitä päähänpistoja -
tai jotain rajoja vaan hengitit vielä tuoreella tavalla.
Kun siihen tuli se rakkaus niin et nähnyt mitään.
En tiennyt erottavista rajaseinistä silloin.
Eikä ollut ennakkoluulojakaan silloin.
Elämä sen jälkeen jatkui pelastusvarmuutta täynnä.
Kävit koulut loppuun.
Menitkö sitten Sibelius-Akatemiaan? - Pyrin sitten Sibelius-Akatemiaan -
kirkkomusiikkiosastolle. Olin alkanut soittamaan urkuja ja lauloin -
seurakunnan nuorten kuorossa. Sitä johti kanttori.
Se oli minulle esikuva. Ajattelin, että tuohan on kivaa.
Siinä yhdistyy musiikki ja usko. Minulle hyvä ala.
Pyrin sinne ja pääsin.
Valmistuin aikanani ja armeijan jälkeen siirryin työelämään kanttoriksi.
Et ollut rajannut musiikkia pelkästään urkurina toimimiseen -
tai ehkä urkumusiikkia on ollut mutta olet kiertänyt kotimaassa -
ja esiintynyt ulkomailla.
Olin urkuihin suuntautunut jo opiskeluaikanani.
Alkoi tulla urkurin keikkaa ja jopa ulkomaillakin olen soittanut.
Se oli sellaista, joka elähdytti minua normaalin seurakuntatyön lisäksi.
Vähän ylimääräistä mukavaa. Toki jos lähti ulkomaille, -
se söi aina minun vuosilomaa vähän. Silti tein sitä kuitenkin jonkin verran.
Aika pitkäänkin, tosin en kovin paljon mutta kuitenkin.
Pakko kysyä, kun on tällainen osaava ammattilainen paikalla.
Urut ovat olleet musiikin keskeinen rooli kirkoissa.
Uskotko, että se rooli tulee säilymään seuraavat 50 vuotta?
Ei varmaan ihan samalla tavalla, koska jo nyt nähdään, -
että luterilaisen kirkon musiikkityylit ovat monipuolistuneet.
Urkujen rinnalle on tullut monia muita soittimia.
Urut säilyvät varmasti pääsoittimina jumalanpalveluksissa.
Rinnalla on muita soittimia. Mikään ei estä käyttämästä vaikka mitä soittimia.
Luojan luomaa rikkautta hyväksi seurakunnassa.
Olet toiminut urkurina 30 v. vai mitä? - 25 vuotta.
25 v. Olet tutustunut virsiin, virsien sanoitukseen, -
sävellyksiin ja musiikkiin kaiken kaikkiaan.
Mitä sanoisit tällaisesta virrestä? Mikä sen rooli on?
Virsi on luterilaisen perinteen keskeinen musiikillinen muoto.
Virret ovat ennen kaikkea rukousta.
Sitä on käytetty aikoinaan pelkästään rukouskirjana.
Vanhoina aikoina, kun kodissa saattoi olla -800 luvulla Raamattu -
ja virsikirja hengellisinä kirjoina. Se oli myös rukous- ja hartauskirja.
Siinä on valtavasti aarteita. Ihan huikeita sanoituksia.
Niitä vanhoja virsiä. Se vanhuus ei ole mikään paha asia vaan itse asiassa.
Ne ovat kestäneet aikaa. Toisaalta virsikirjaakin pitää uudistaa.
Se ei ole kuitenkaan mikään historiallinen opus vaan käyttökirja.
Kun kieli muuttuu meillä, niin jotkut virret kuulostavat vanhanaikaisilta.
Kieliasua pitää uudistaa. Nykyisessä käytössä olevassa virsikirjassa -
-80-luvun lopulta sekin. Siinä palattiin vanhoihin sävelmämuotoihin, -
jotka on aikoinaan sävelletty ja myöhemmin on muutettu.
On pyritty alkuperäiseen sävelmään. Siksi monet ovat muuttuneet.
Tietysti uusia on otettava tilalle ja vähän käytettyjä poistaa.
Aivan. Jos ajattelee useimpia virsien sanoittajia.
He ovat eläneet 1800- ja 1700-luvuilla niin ajattelen, -
että he ovat Pyhän Hengen johdossa tehneet sanat.
Ne ovat niin väkevää Jumalan Sanaa.
Niin on, se on totta. Juuri näin. Ne ovat niin väkeviä jotkut, -
että paremmin ei voi sanoa asioita. - Kyllä, tiiviisti mutta kuitenkin.
Tämä on varmaan sellainen suuri haaste miettiä millä tavalla -
hyvä säilytetään mutta edetään ajan mukaan. - Kyllä.
Millaisia tilanteita olet kohdannut, kun olet ollut kanttorina?
Olet saanut olla hyvin monenlaisissa tilanteissa, missä kirkko on.
Hautajaisia ja monenlaisia tapahtumia.
Millä tavalla uskosi on ikään kuin vaikuttanut siellä -
tai olet saanut kokemuksia lisää, joka on lisännyt uskoasi.
Millä tavalla eri tilanteet ja tapahtumat ovat vaikuttaneet?
Kun saa tehdä työtä kirkossa -
niin totta kai myöskin oma hengellinen elämäkin tulee hoidettua.
Toki isojen urkujen käyttäminen on sellaista, että se vie päähuomion.
Jos saa soittaa isoilla uruilla niin, ei siinä ehdi ajatella hengellistä puolta.
Joutuu keskittymään suoritukseen, että se menee hyvin.
Siitä huolimatta pystyy elämään jumalanpalvelusta urkupenkiltä -
yhtä lailla, kun kirkonpenkissä. Olen aina kanttorina ja urkurina mieltänyt, -
että olen evankeliumin julistaja. Aivan kuin papin virassa.
Julistan evankeliumia, ilosanomaa musiikin välityksellä.
Kun olet suorittanut papin tutkinnon -
tai käynyt maisteriksi ja vihitty papiksi.
Se on aika iso ponnistus. Mikä johti sinut siihen?
Jo silloin kun valmistuin Sibelius akatemiasta pyrin -
Helsingin Yliopiston teologiseen. Halusin opiskella tätä alaa.
Pääsin pääsykokeen kautta mutta huomasin, että haluan soittaa.
Silloin ei ollut vielä sen aika. Keikkaa alkoi tulla ja halusin soittaa.
Ajattelin, että oli kiva kokeilla, ei sovi minulle.
Oli kiva nähdä mitä se on siellä.
Jäin pois, en ilmoittanut kenellekään. Pikkuhiljaa pois.
Vasta 2000-luvun puolessa välissä löysin vanhan opintokirjani, -
joka oli paperin muodossa. Nyt on netissä.
Huomasin opiskelleeni tuolla. Onkohan vielä opinto-oikeutta?
Kysyin, ei ollut, tällainen jannu oli poistunut jo yli 10 v. sitten.
Opinto-oikeus oli lakannut mutta nimi löydettiin jostakin.
Sanottiin, että voit anoa opinto-oikeutta.
Anoin tiedekunnasta ja se myönnettiin.
Vanhoilla pyrkimisillä pääsen jatkamaan opintoja.
Ei tarvitse pyrkiä taas kun on sinne päässyt.
Ryhdyin jatkamaan 2006. Parina päivänä kävin -
junalla Lahdesta Helsingissä. Se alkoi maistumaan niin mielenkiintoisilta, -
ne opinnoilta. Innostuin siitä.
Vein ne loppuun ja 2012 sain maisterin tutkinnon tehtyä.
Olin vain puoli vuotta siinä päätoimisena opiskelijana.
Sain tehtyä työn ohessa. Työnantaja suhtautui joustavasti ja sanoi, -
että voit olla pois jostakin, kun oli pakollisia menoja.
Sain vietyä ne loppuun. Odotin pappisvihkimystä 1 1/2 vuotta.
2014 toukokuussa vihittiin papiksi.
Papeilla on vähän huono työllisyys- tilanne. Töitä ei löydy helposti.
Nyt olen ollut sitten vajaa 2 vuotta papin virassa.
Se on sijaisuus. Olen vielä vakituisesti Ristin kirkon -
Keski-Lahden seurakunnan kanttorina urkurin virassa.
Miten kun sanoit, että opiskelu alkoi maistumaan. Tuntui hyvältä.
Olit intoa täynnä. Osaatko analysoida -
mitkä asiat sinua kiinnostivat eniten?
Ylipäänsä teologia.
Kun oli elänyt kristittynä, halusi tiedollista pohjaa asialle.
Joku opintojakso, "mitähän toi tarkoittaa" Halusin tietää.
Sen jälkeen tuli taas uusi "mitähän tuo tarkoittaa?" Oli vain tiedonhalu.
Vasta myöhemmin opintojen kestäessä tuli ajatus, -
että olisiko minusta papin työhön. Se ei ollut alkumotiivi kuitenkaan.
Tiedonjano oli ensimmäinen motiivi.
Myöhemmin alkoi pappiskutsumus vahvistua. Minusta voisi olla -
seurakunnan pastoriksi myös. Siihen sitten suuntauduin -
järjestelmällisesti opintojen loppuvaiheessa. - Joo.
Kun keskustelimme ennen tätä kuvausta niin -
ei jäänyt epäselväksi etteikö sinulla ole -
oikein sellainen halu julistaa evankeliumia.
Edelleen se on sama kuin kanttori- nakin. Meillä on niin hyvä sanoma.
Tämä on niin loisto juttu, että meillä on Jeesuksen tähden yhteys -
taivaalliseen Isään, Jumalaan. Tätä pitää kuuluttaa kaikille.
Se innostaa edelleen. Elähdyttää tässä työssä.
Saan olla siinä pienenä välikappa- leena kuuluttamassa ilosanomaa.
Tuo into ainakin minulle kertoo sen, että sinä kuljet Jumalan -
johdatuksessa ja hänen toiveissaan. Ei se yleensä tule muuten.
Se kuvastaa sitä, että henkilö haluaa opiskella, tietää Raamatusta.
Haluaa tietää millainen Jumala meillä on.
Tätä minäkin toivon ja rukoilen. - Olet tavannut hyvin paljon tuossa -
tehtävässä ihmisiä niin millaisia kohtaamisia sinulla on ollut?
Se on yllättänyt myönteisesti, että luterilaisella papilla on vielä -
niin paljon tilaisuuksia julistaa. Kaikki kirkolliset toimitukset.
Siellä on paljon ihmisiä, jotka tulevat harvoin kirkkoon.
Siellä heitä tapaa. Voi pitää esillä ilosanomaa.
Tietenkin tehdä taitavasti eikä Raamatulla päähän lyöden.
Hautajaiset ovat erinomainen paikka puhua iankaikkisen elämän toivosta.
Miten taivaaseen pääsee? Kastejuhlat, vihkimiset.
Nämä ovat mahdollisuuksia. Luterilaiset papit ainakin -
Lahdessa voivat pitää aamunavauksia koulussa.
Seurakunnalla on aamunavausvuoro ja työntekijät käyvät vuorotellen.
Nuorisotyönohjaajat myös. Siinä on mahdollisuus.
Kukaan ei ole sanonut, että ei noin hurskasta aamunavausta saa pitää.
Olen lukenut Raamattua ja pitänyt rukouksen.
Se on avoin mahdollisuus julistaa nuorille.
Tilanteet ovat yllättäneet kuinka paljon on vielä mahdollisuuksia.
Kiva kuulla, että Lahdessa on näin. Jos olisit Helsingin keskustassa -
tai Helsingin alueella niin olisiko tilanne sama? En osaa sanoa.
Kaikkialla ei varmaan ole. Me suomalaiset olemme niin arkoja.
Ajatellaan, että julkinen tila pitää olla uskontoneutraali.
Mitään ei sanota suoraan.
Kun olen seurakunnan edustajana pidän aamunavauksia, -
silloin minusta olisi ihan hassua, jos puhuisin jostakin muusta -
kuin siitä mitä varten firmamme on olemassa, tämä kirkko.
On puhuttava ydintä.
Ihaillen katson ja kuuntelen sinua, koska tätä minä tietenkin toivon, -
että se olisi näin. Jos ajattelemme trendiä eteenpäin ja 20 vuoden aikaa -
kun jonkinlainen liberalisoitumi- sen aalto on ollut koko Euroopassa.
Myös Suomessa, niin millaisia vaihtoehtoisia skenaarioita sinä näet?
Jotenkin ajattelen näin.
Totta, että näin on. Kirkko on moniarvoistunut -
ja osin liberalisoitunutkin.
Silti meidän pitäisi olla uskollinen sille -
klassiselle kristinuskolle. Pitää siitä kiinni, eikä jättää kirkkoa -
vaikka tuntuisi, että se menee huonoon suuntaan jonkun mielestä.
Pysytään siinä ja koetetaan vaikuttaa sen suuntaan.
Jos me Raamatulle uskolliset jätetään kirkko, niin se varmasti menee vielä -
huonompaan suuntaan. Koetetaan pysyä mukana ja vaikuttaa -
ja valita ihmisiä joilla on klassinen kristinusko, -
ovat raamattukonservatiivisia.
Sellaisia työntekijöitä, rukoilla kirkon puolesta, -
että päättäjät vievät oikeaan suuntaan.
On hyvät mahdollisuudet enkä halua heittää hanskoja tiskiin -
pitkään aikaan. Totta on, että kirkon jäsenmäärä vähenee.
Joudumme tilanteeseen jossa me olemme vähemmistönä.
Ei se ole ongelma. Monissa paikoissa ollaan vähemmistönä jo nyt.
Se on meille uusi tilanne. Me ollaan totuttu, että olemme iso kirkko.
USA:ssa luterilainen kirkko on pieni vähemmistö. - Aivan.
Silti he elävät ja toimivat hyvin.
Ei se ole ongelma meille mutta siihen pitää varautua toki.
Lahdessakin on, en muista kuinka paljon, näitä maahanmuuttajia.
Jokin verran ainakin on.
Millaisia kohtaamisia tai tapaamisia tai ymmärrystä sinulla on?
Missä ajassa elämme tältä osin?
Kaikkihan se on yllättänyt kuinka paljon heitä on tullut.
Meilläkin on 3 turvapaikanhakijoiden vastaanottotilaa.
Me olemme yrittäneet päästä mukaan. Heti kun ensimmäinen avattiin niin -
seurakunnan työntekijät olivat siellä 2 viikkoa. SPR vastasi siitä.
Olimme apuna. Olemme yrittäneet tehdä seurakunnan tilaisuuksia -
kutsua heitä sinne ja tarjota kyyti.
2 kertaa syksyllä oli bussilastillinen ihmisiä tuotiin kirkon tiloihin.
Pidettiin yhdessäoloa ja tutustuttiin. Olimme avoimesti kristittyjä.
Me olemme tällaisia, uskomme näin.
Se on iso haaste nyt, että hekin voi- sivat kuulla ilosanoman Suomessa.
Kenties jotkut joutuvat lähtemään pois. Se ei ole meidän asiamme.
Yritämme toimia sen hyväksi, että he kuulisivat ilosanoman Suomessa.
Olisiko niin, että kun me emme ole tehneet lähetystyötä -
Irakiin ja Syyriaan, niin Jumala joutuu lähettämään heidät Suomeen?
Voi asia olla näinkin huonosti mutta uskon, että tässä voi olla näin.
Jumala tuo tänne, kun he eivät siellä saaneet kuulla.
Heidät tuodaan Suomeen. - Täällä on turvallisempaa julistaa. Ei ole isisiä.
Nimenomaan. Niin olen ymmärtänyt.
Se on helpompaa heille ottaa vastaan Kristus Suomessa, -
kun ei ole ryhmän painetta samalla tavalla kuin kotimaassa.
Luulen, että tämä työ on yhteiskristillistä Suomessakin.
Kaikki vapaat ja luterilainen näkevät varmaan yhteistyömahdollisuuden.
On kyllä. Täytyy sanoa, että ainakin Lahdessa -
helluntai- ja vapaaseurakunta ovat olleet ketterämpiä reagoimaan -
kuin hidasliikkeinen kirkko. Olemme vähän takamatkalla.
Yritämme tsempata. - Aivan.
Oletko sinä tavannut yksittäisiä ihmisiä maahanmuuttajista ?
Kyllä esim. yhdessä illassa oltiin mukana. Solmittiin joitakin kontakteja.
Erityisesti siellähän on aika paljon nuoria miehiä. Yritimme saada -
naispuolisia. Nyt on tulossa yksi naisryhmä muodostumassa.
Meidän 2 naispuolista työntekijää vetää.
Myös naiset, koska oli paljon nuoria miehiä. Naiset ovat jääneet -
vähemmistöön ainakin Lahdessa. Nyt näyttäisi tulevan naistenryhmä.
Löytyykö tulkkeja riittävästi? - Se on ongelma.
Yhdessä illassa puhuja oli suoma- lainen ja 3 eri kieltä piti tulkata.
Se homma menee hitaasti eteenpäin. Ei yhtään tiedä, -
kun suomalainen puhuu niin viimeinen tulkki puhuu 2 kertaa niin pitkään.
Emme tiedä mitä hän puhuu? Toivottavasti tulkkasi niin kuin pitää.
Se on aina ongelma. - Kyllähän maahanmuutto -
varsinkin, jos se lisääntyy, -
tulee aiheuttamaan monenlaisiakin keskusteluja.
Kyllä tulee. Se koettelee tavallisen suomalaisen asennettakin.
Pitää ajatella uudella tavalla. Uusia ihmisiä tulee.
Uudennäköisiä, uutta kieltä puhuvia, on ennakkoluuloja.
Mutta sehän on vanha psykologinen tosiasia, että jos 2 ryhmällä -
on yhteyksiä niin myös ennakkoluulot vähenevät.
Pitäisi päästä kanssakäymiseen. Huomataan, että he ovat tavallisia.
Pauli annan mahdollisuuden kertoa katsojille.
Kun sanot, että olet intoa täynnä julistaessasi.
Sinulla on 2 minuuttia aikaa. Ole hyvä.
Ok. Kristillinen sanoma on, että Jeesus on Herra, -
sovittanut maailman ja meidän jokaisen Jumalan kanssa.
Taivas on avoin, mahdollisuus kaikille ihmisille.
Tämä on se sanoma, jota haluamme julistaa. Minä ja TV7 myöskin.
Sitä suositellaan jokaiselle ihmiselle. Rukoile sen puolesta, -
että Suomen luterilaisessa kirkossa -
sanoma kaikuisi selvästi ja kuuluvasti.
Älä jätä kirkkoa vaikka ajattelet, että se maallistuu ja liberalisoituu -
vaan pyri vaikuttamaan siihen sisältä päin.
Totta kai myös rukoilemalla mutta sisältä päin, että tämä -
valtava uskonpuhdistuksen perinne, joka meillä on, saisi olla ydin -
ja keskusta tässä rakkaassa kirkossamme.
Jumalan siunausta sinulle ja samoin TV7:lle.
Pauli rukoilen sitä, että saisit vakinaisen viran -
julistajana ja että tämä kynttilän- liekki saisi palaa jatkossakin.
Se saisi tuottaa hyvää hedelmää Suomessa, koska nyt tarvitaan -
väkeviä julistajia. Kiitos Pauli, että olit vieraana -
ja Herra siunatkoon sinua. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä -ohjelman.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Tai voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero on ruudussa.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola