ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Seekordne külaline tuleb Ahvenamaalt.
Tere tulemast Antti Hämäläinen! - Aitäh!
Sinust on TV7-s tehtud sari nimega "Kaevul".
See sari on tehtud me kanali algaastatel,
aga seda saab näha arhiivi vahendusel.
Kuidas sa nüüd aastaid hiljem kommenteeriksid seda sarja?
Mulle meeldis teha seda sarja koos Anna Patroneniga.
Hiljem on mulle meeldinud seda ka ise vaadata.
Vahel tahad oma saateid ise tagantjärgi vaadata.
Meil pole vaja minna kõikide nende asjade juurde.
Loodetavasti saab siin saates midagi uut teada.
Aga nende vaatajate jaoks, kes pole veel seda sarja näinud,
siis räägi natuke oma elust.
Kus linnas ja millises peres sa sündisid?
Ja kuidas su elu üldse kulges?
Ma sündisin Helsingis 1954. aastal.
Mu vanemad lõpetasid just oma õpingud.
Isast sai jurist ja emast insener.
Me elasime Espoos ja ma sündisin Mehiläise haiglas.
Kõige varasemad mälestused on mul Roihuvuorest ja Herttoniemest,
kus veetsin oma lapsepõlve.
Kas sa õppisid selgeks pealinna slängi?
Ikka. Kogu pealinna keelepruugi.
Teil oli tavaline Soome pere, kus isa ja ema töötasid.
Teie peres oli 4 last.
Jah. 4 lapsega pere.
50-ndad ja 60-ndate algus oli eriline aeg.
Meil oli vilgas elu. Mul on sellest head mälestused.
Kui vaadata elu pöördepunkte, siis tavaliselt on need leerikooli ajal.
Kas sa kogesid ka leerikooli ajal mingeid pöördepunkte?
Ma olin luteri kiriku leerilaagris luteri kiriku suvekodus.
Kuid ega seal õppimisest suurt palju välja tulnud -
rohkem oli ikka selline mõnusalt olemise aeg.
Kui sa suuremaks said,
tekkis sul igatsus eriliste asjade järele.
Sa hakkasid neid otsima.
Sul polnud kindlat juhtnööri, mida otsida, aga sa ikkagi otsisid.
Mulle pakkus rahulolu olla kaasas kiriku tegemistes.
Olin siis 15-17 aastane noor Helsingi Johannese koguduses.
Inimeses on miskit, mis tõmbab teda kirikusse.
Mul endal on olnud üleval vaimsed küsimused ja otsingud.
Need on olnud mu jaoks väga tähtsad.
Nagu küsimus elust -
kas on olemas midagi enamat, kui me ise näeme?
Kuidas sa hakkasid seda otsima?
Sel ajal, 70-ndate aguses, olid moes igasugused poliitilised ideoloogiad.
Oli ka erinevaid radikaalseid mõtteid ja aateid.
Alguses sattusin joogatrennide kaudu
transtsendentaalse meditatsiooni juurde.
Seejärel sain aga ise
transtsendentaalse meditatsiooni õpetajaks.
Ma arvasin, et see ongi vastus mu vaimsele näljale.
Niimoodi mediteerima hakates siis juhtub midagi.
Su vaimne olukord hakkab süvenema
ja sa tajud oma hinge sügavamalt, leides sealt uusi hinge kihte.
Kui mingit vaimulikku kogemust pole,
ei anna endale aru, kust allikast need asjad pärit on.
See viis mind kriisiolukorda.
Kriisiajal hakkasid taas kristlikud asjad meelde tulema.
Mingid usklikud andsid tunnistusi.
Nendes olid minu jaoks selged märgid.
Selliseid asju pakutakse ka täna üsna rohkelt.
Internet ja teised kanalid vahendavad neid
ja aina suurem arv inimesi võtab neid pakkumisi vastu.
Ongi nii. Ja kui vaadata meie praegust ametlikku liini,
mis on poliitiliselt korrektne,
siis seal ei usuta midagi, mis on üleloomulik.
Aga naisteajakirjad on selliseid teemasid täis -
taro kaarte, ennustusi jne.
Suurem osa filmisarjadest on üleloomuliku ja zombide temaatikaga.
Selle ulatus on väga suur
ja see tuuakse esile väga kahetsusväärsel moel.
Samas aga halvustatakse kiriku igivana sõnumit igati.
Kas on juhtunud nii,
et ilmalik ühiskond juhib kirikut olemust ja sisu?
Jah on. See poliitkorrektsus ja soov olla kaasas kuskil konsensuses
või laudade taga ongi see otsustav kriteerium,
mida me usu kohta öeldakse.
Mulle meenutab see humanismi.
Me näeme probleeme ka piiskoppide seas.
Näiteks Turu piiskop, kes astus Sotsiaaldemokraatlikku parteisse.
See on ju küllalt loomulik või mugav samm.
See tundub olevat õudne, aga see on reaalsus.
Lähme nüüd sinu elu muutnud hetke juurde,
kui sa kohtasid Jeesust.
Räägi sellest lähemalt.
See juhtus Helsingis Kustaankartano vanadekodus,
kus ma töötasin hooldajana, teenides raha õpingute jaoks.
Ma sain usklikuks raamatukogus ühe traktaadi kaudu.
Sellel traktaadil oli kirjas: "Võta Jeesus vastu!"
Ma olin rahutu, kitsikuses noormees.
Sel hetkel mu olukord muutus ja rahu tuli mu üle.
Mäletan, et kui ma sealt koju läksin, käisin raamatupoest läbi.
Ostsin endale Piibli ja hakkasin lugema 1.Moosese raamatut.
See avanes mu jaoks kohe.
Sellega ma teadsin, et olin oma probleemile lahenduse saanud.
Mul oli nüüd lähtepunkt, mille põhjal mõista oma asju
ja panna alus oma elule.
Samal silmapilgul tuli ka kutsumus. Sain aru, et see on teoloogia.
See näitab seda, et seda väga selget ja lihtsat traktaati
on väga vaja külvata,
kuna alati leidub keegi, kelle jaoks see just vajalikuks osutub.
Tingimata. Usu tuum on alati lihtne - Jeesus suri meie pattude eest.
Uskudes Jeesuse lepitustöösse
saame me andeks ja leiame rahu oma südamesse.
See on evangeelium ja seda pole põhjust muuta.
See on nii lihtne, et kes iganes suudab seda vastu võtta.
Kogu see lugu kestis vaid 30 sekundit. - Jah.
Ja see kannab mind tänapäevalgi ning rahu on endiselt mu südames.
Kas on nii, et see asi tehakse nii keeruliseks,
et asja tuum peidetakse nii ära, et seda enam ei leitagi?
Täpselt nii.
Eks elu olegi ühtpidi keeruline.
Usu ja filosoofiaküsimused on ka keerulised.
Aga evangeelium ise on lihtne.
Jumal on selle teinud nii lihtsaks,
et kõik inimesed saaksid Jeesuse vastu võtta,
uskudes evangeeliumi.
Ükskõik, millise kultuuritaustaga nad on,
või on nad üldse kirjaoskamatud -
evangeelium on esitletud nii, et inimene saab selle läbi päästetud.
Kui hakkasid lugema Moosese raamatut,
siis Jumala vägi viis sind edasi.
Ma olen selline, et minu jaoks on oluline saada asjadest aru.
Ma ei taha kuidagi vältida keerulisi küsimusi.
Kuid usuletulekut ja evangeeliumi ei tohi muuta keeruliseks.
Kui see kõik Kustaankartanos juhtus, siis kuidas su elu sealt edasi läks?
Kuhu kooli sa läksid?
Ma läksin Helsingi Ülikooli humanitaarteaduskonda.
Üks võimalus oli õppida teoloogiat kõrvalainena
või proovida uuesti sisse saada.
Mul olid ka kõik vajalikud raamatud kodus olemas,
aga need olid nii sügavad, et tekitasid kõhedust
ja ma mõtlesin, et ma ei lähe sinna.
Polnud põhjust minna sinna pilkealuseks.
Läksin siis vabakristlikku seminari
ja sain Vaasa linnas 3 aastaga teoloogilise hariduse.
See on umbes sama, kui on vabakirikul.
See oli rootsikeelne.
Jumalal oli seal varuks üks teine õppur, kellest sai su naine.
Jah. Sealt leidsin endale naise nimega Helena.
Ta oli nelipühi kiriku töötegija.
Seal me kohtusine, käisime aastakese ja siis abiellusime.
Nüüd oleme olnud õnnelikus abielus 30 aastat.
Kuidas sündis teil otsus kolida Ahvenamaale?
Me ei oleks saanud minna kuhugi kogudusetööle,
sest need olid rootsikeelsed. Üks neist oli Närpiös.
Närpiö murdest on raske aru saada. Ka siis, kui oskad rootsi keelt.
Ka kultuur on veidi erinev.
Mõtlesime, et kui tuleb muu variant, siis võtame selle.
Ahvenamaal oli avatud sotsiaalmisjon, kus tehti hingehoiutööd.
Elasime majas, kus olid koos eri elulugudega inimesed.
Neil oli elus raskusi ja koos nendega me seal elasime.
Me olime seal 4 aastat
ja juba 2 aasta pärast ostsime sinna omale maja.
See maja hoidiski meid seal.
Teie tegevuse tuumaks on palveteenistus.
See on Piibli järgi väga tähtis ala.
Mis pani sind ja su naist sellele alale rohkem süvenema?
Me lõime oma ühingu ja selle kaudu olemegi seda tööd teinud.
Me toimisime ühe idamaise mõttetera järgi.
Minu jaoks oli loomulik palvetada ja lugeda palveraamatuid.
Esimesed tuttavad, kellega ma usule tulles tutvusin,
olid Kristina Sjömani ümber tiirlevad prouad.
See oli palvemeeskond, kes mind mõjutas.
Mind mõjutasid ka rahvusvahelised eestpalvejuhid.
Kõige rohkem Kjell Sjöberg, Lars Lambert ja Derek Prince.
Ka Johannes Facius.
Need nimed on tuttavad vanema põlve kristlastele.
Peab ütlema, et need on väga suured nimed.
Derek Prince on olnud ja on jätkuvalt meiegi kanalil eetris.
Kuidas need "superõpetajad" su jaoks palve tõelisuse avasid?
Noore mehena hakkasin käima palvejuhtide konverentsidel.
Nad võtsid mind oma kampa.
Nad olid minust u 20 a vanemad, mõned rohkemgi
ja nad olid kogenumad.
Minu jaoks oli see võimalus olla kaasas ja õppida.
See, mida ennekõike palves nägin ja mis on mulle kõige tähtsam...
Olen alati mõelnud, et halvim, mida palvest arvatakse,
on see, et see on nagu sukavarrastega vehkimine.
Midagi, mida tublid naised saiakeste ja kohvitassi kõrval teevad,
samal ajal, kui mehed tegelevad tähtsate asjadega.
Kuid tõeline eestpalve on vaimulik võitlus.
Sellega hoolitsetakse poliitiliste asjade eest.
Sellega raiutakse tõsiselt teed evangeeliumile.
Suletud riikidesse, kuhu evangelistil on raske pääseda,
saab eestpalvetaja palvetada läbimurdeid.
Mitmed vaatajad mõtlevad kindlasti: "Kui ma vaid õpiksin palvetama!"
Väga tihti jääb see pinnapealseks ja sunduslikuks.
Kas saaks öelda, et see on nagu sõjas olemine?
Mida sa selle kohta ütleksid?
Kui me saame usklikuks, siis meil tekib suhe Jumalaga.
Jumal on elav Jumal.
Tänu sellele suhtele on meil võimalus Jumalat mõjutada.
Samuti on meil võimalus Jumalat kuulda ja näha,
mida Ta meile südamele paneb.
Samuti on meil võimalus olla Jumala koostööpartner
asjade mõjutamisel.
80-ndatel murdus kommunism. Eestpalve liikumised tugevnesid.
Sellal olid palveteemad ja ka palvevastused
täitsa konkreetsed.
Alates Nõukogude Liidu lagunemisest kuni Berliini müüri langemise
ja Ida-Euroopa maade iseseisvumisteni.
Need olid konkreetsed palvevastused, mis väga selgelt näitasid,
et Jumal tegutseb vastuseks meie palvetele.
Kas see oleks lahendus ka tänapäeval, kui näeme, mis Lähis-Idas toimub?
Kuidas ISIS tegutseb nii nagu ta tegutseb.
Kõik kardavad ja on põlvedel.
Palve on igal juhul vajalik.
Aga mulle jäi meelde
Rumeenia diktaatori Ceaucescu langemine.
Selles tuli läbimurre palvekoosolekul ja konverentsil.
Igaüks, kes osales sellel konverentsil,
teadis, et sel mehel enam pikka pidu pole.
Läks mõni kuu ja Ceaucescu kukutatigi.
Vaatasime neid sündmusi TV-st. Need olid detsembris 1989.
Eestpalves inimesed suudavad mõjutada seda,
et erinevate maade jumalatud juhid kukutatakse võimult.
See annab muidugi arusaamist selle kohta, milline Jumal on.
Kas on nii, et Jumal tahab, et mingi asi saaks teoks,
aga Ta vajab selleks usklikku otsekui töövahendina?
Eestpalvetajad kutsuti alati kaasa.
See asi on mõistatus.
Eestpalvetajal on õnn ja õigus elada ühenduses Jumalaga.
Niimoodi Jumal näitab ennast ja ilmutab, mida Ta kavatseb teha.
Siis saame oma südames olla asjaga kaasas.
Ma näen, et see on meie kasvatamiseks
ja küpsemaks muutmiseks,
et me saaksime usklikena areneda ja küpseda,
olles Jumala teenistuses.
Sa osaled aktiivselt ka Iisraeli töös,
nähes seeläbi, millises pingeseisus on Iisrael.
Mis tõi sind Iisraeli töö juurde ja mida sa selle kohta ütled?
Me oleme see sama meestegrupp, kus on vaimulikud juhid.
Meil kõigil on keskpunktis Iisrael. Nii Derek Princeil kui ka teistel.
Lars Lambert elas seal, nagu ka Lars Sjöberg ja Johannes Facius.
See on sellest ajast pärit..
80-ndatel tutvusin Tuomas Sandelliga.
Ma olen algusest peale olnud kaasas
Euroopa Koalitsioon Iisraeli Heaks töös.
See on minu ja Helena Iisraeli töö.
See tekkis sõprusest Tuomasega.
Kas oled märganud,
et kui Jumala silmaterale tehakse haiget,
siis Jumal reageerib sellele koheselt?
Nii see on.
Ja ma näen ka selget seost
Jumala misjonikäsu ja Iisraeli õnnistamise vahel.
Ka seda, et Jumal kaitseb Iisraeli.
Ma ei tea, kui otseseid juhtotsuseid asja suhtes tehakse,
aga mu lihtne usk ütleb, et Jumal kaitseb Iisraeli piire.
Ja kaitseb nii, et seda maad ei saa lõplikult hävitada.
Moslemimaailm on olnud väga palju meedia fookuses.
Me näeme ISIS-t ja õudusi, mis toimuvad.
Milline religioon on islam?
Võib küsida: milline juur kasvatab sellist vilja?
Islam alustas mõõgamisjoniga 600-aastatel.
Islam ei juhi ühtki inimest parimagi tahtmise puhul päästele.
Islam on eksitav religioon,
mille peaeesmärk on hoida inimesed evangeeliumi juurest eemal.
Ja eemal ka Kristusest.
Islami arusaam Kristusest on eksitav.
Islam tegutseb antikristuse vaimus ja ristiusu vastu.
Täpselt.
Poliitilise korrektsuse juures ei muutu see asi mingis suunas.
Mitmed islamlased on ilmalikustunud ja neid peetakse rahumeelseteks.
Aga kui kristlane ilmalikustub, siis ei tehta sellest väljagi.
Aga asja juur on sama.
On. Ja need, kes on mõõga haaranud,
nad ise ütlevad, et nad loovad kalifaati
ehk pöörduvad tagasi algupärase juurde.
Islam asetatakse taas tähtsale kohale.
Jah.
Me elame väga erilisel ajastul. Võiks öelda, et lõpuaegadel.
Just nimelt.
Sa oled jutlustaja, kes on käinud igas Soome vallas
ja mitmes välisriigis.
Kord ma lugesin kokku ja sain, et üle 60 maal.
Ma olen aastate jooksul reisinud paljudes maades.
Mu põhiülesanne on reisida ringi.
Kui tihti käia, jõuab 20-30 aastaga palju läbi rännata.
Reiside ajal on juhtunud paljugi asju,
nii et meil ühest päevast ei jaguks, et neid asju vaadelda.
Kas neil palvereisidel on olnud ka midagi sellist,
millest sa tahaksid rääkida?
Räägiksin hea meelega ühe loo, millega me Helenaga olime seotud.
Olen käinud 12 aasta jooksul korduvalt Kolumbias.
Ka Helena on olnud kaasas ja veel mõned soomlased.
Soomes tuntakse Kolumbiat Bogota G12 ärkamise järgi.
Oleme käinud imetlemas nende megakoguduste kasvu.
Eeskätt oleme teinud tööd ühes väikeses linnas -
70 000 elanikuga Caucasias.
Kui sinna linna esimest korda läksime,
nägime, et isegi kolumbialased ei tahtnud sinna linna minna.
See oli mahajäänud ja armetu linn.
Hakkasime korraldama seal palvekonverentse.
Kõik Caucasia kogudused ja pastorid koos meiega.
See tähendas seda, et meil oli vaimulik autoriteet.
Me pidasime vaimulikku sõda, kus kõik kutsuti kokku palvetama.
Suutsime muuta linnas valitsenud õhkkonda
ja ajada välja narkovõrgustikud,
mis 5 aasta jooksul on tapnud 5000 inimest.
Eestpalvekonverentsil saime võidu, nii et nad lahkusid sellest linnast.
Tänavatele on tulnud rahu
ja inimesed on tulnud tagasi tänavakohvikutesse.
Oleme perioodis,
kus hakkame nägemuse põhjal otsima Jumala tervendamist.
Mind huvitab tranformatsiooni mõtteviis,
kus paikkonnad muutuvad.
Jumal teeb imesid ja tunnustähti Jumala Kuningriigist maa peal.
Võtmesõna on see, et inimesed saavad kuulda Jeesusest
ja sellest, et Tema vägi mõjutab ning kõik muutub.
Vaimulike ärkamiste kaudu saavad asjad muutuda.
Caucasia on meid huvitanud seepärast, et see on tundmatu.
Alustasime seal nullist, tühja koha pealt.
Seal me oleme võimsamalt näinud, mida Jumal teeb.
Kui tapmised lõpevad ja linna õhkkond muutub,
siis see on täiesti konkreetne asi.
Selle järel võib rahus hakata tegema äratustööd.
Kell on juba nii palju, et palun sul nüüd öelda vaatajatele,
mis su südamel on. Sa oled juba oma sõiduvees.
Minus peituv jutlustaja tõuseb esile.
Viimasel ajal olen mõelnud oma usklikuks saamisele Helsingis.
Mäletan, kui radikaalsed asjad on evangeelium ja uuestisünd.
Ja samas kui imelised need on.
Me elame koos teiste inimestega samas maailmas ja tegelikkuses.
Käime samades poodides ja teeme samu asju.
Aga meie sees on igavik.
Kõik, mis me Piiblist loeme, on tõde, kui hakkame seda uurima.
Meil on imeline pääste
ja ülemaailme sõprusringkond Jumala koguduses.
Jumal andis meile pääste ja kõik selle, mida inimene võib igatseda.
Kõik, mis me südant võib paremal moel rahuldada.
Kõik see on Kristuses.
See on see, millest ma mõtlen
ja ma mäletan oma tulekut sellesse reaalsusesse.
oktoobrikuiselt hallis Helsingis.
Aga usule tuleku järel paistsid inimesed olevat erilised.
Ma astusin teise tegelikkusse.
Seda pakutakse kõigile inimestele.
Jah. See on pääste ja kõigi asjade tuum.
See on tähtsaim asi kõiges, mida me teeme.
Aitäh, Antti! Selle tuumaga võime ka lõpetada.
Tänan sind, et said tulla Ahvenamaalt tegema seda saadet.
Helena ja sina jätkate veel oma tööga.
Te olete veel noored.
Aitäh! - Aitäh sullegi.
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee Aitäh!
Tõlge: Raul Jürimaa