Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan.
Miten ihmeellisellä tavalla Pyhä Henki meitä johtaa.
Jokainen vieras kertoo omasta elämästään, -
millä tavalla Jeesus on heidät kohdannut.
Tervetuloa Veli-Heikki Auvinen. - Kiitos.
Menemme kertomukseesi asteittain, -
mutta aloitamme sen perinteiseen tapaan.
Missä olet syntynyt ja koulusi käynyt?
Synnyin Pieksämäellä, Savossa. Aloitin 7-vuotiaana siellä kouluni, -
mutta isän työn perässä muutimme Helsingin seudulle.
Täällä olen sen jälkeen kouluni käynyt ja elänyt.
Varmaan on jonkin verran eroa Savon ja pääkaupunkiseudun välillä?
Joo. Olin silloin aika pieni, mutta oli pieni kulttuurisokki, -
koska olin aloittanut jo koulun Pieksämäellä.
Monet asiat näyttivät erilaisilta täällä.
Vanhempasi olivat olleet Pieksämäellä pitempään.
Kyllä, he olivat sieltä kotoisin.
He toivat omat tapansa tänne pääkaupunkiseudulle, -
ja lapset joutuivat aika paljon seuraamaan niitä.
Näin on. Kyllä, kyllä.
Tuli mieleen, että näissä uskonasioissa juuri se, -
että mikä on vanhempien perinne, -
niin se vaikuttaa siihen, miten lapset ottavat uskon vastaan.
Miten sinulla kaikki tämä tapahtui?
Lapsuuden koti oli suhteellisen turvallinen, ja siellä usko oli läsnä.
Se tuntui siinä vaiheessa ihan luonnolliselta asialta.
Sitten tietysti... myöskin sen uskon mukana koin, -
että perheessä ja ympäristössä oli aika paljon uskonnollisuutta, -
jota oli ehkä vaikea hyväksyä.
Aloin teini-iässä kapinoimaan sitä vastaan.
Etsin hyväksyntää muilta ikäisiltäni. Halusin käyttäytyä kuten hekin, -
jolloin uskonasiat ehkä sitten jäi taustalle, -
koska se valtakulttuuri 70-luvun loppupuolella oli kuitenkin erilaista, -
kuin perinteinen uskonnollinen kulttuuri, -
mikä jossain päin vielä vallitsi.
Jos ajattelee sitä tilannetta, että määrätyllä tavalla -
uskonnollisuus jäykistää ihmisten ymmärrystä uskonasioista, -
ja sitten teini-iässä ihmiset ovat vähän kapinoivia, -
niin yhdessä ne tehostaa sitä, että usko lähtee hiukan hiipumaan.
Oliko näin? - Näin kävi hyvinkin.
En ole koskaan ajatellut, ettei Jumalaa olis.
Mutta jollain tavalla mulla oli se kokemus, -
että Jumala on varmasti hyvä, mutta aika kaukainen minulle.
Ja sitten nää asiat, joita näin ympärilläni, oli aika muotoon sidottuja.
Miltä uskovan perheen ja lapsen tulisi näyttää, ja mitä naapurit ajattelee.
Nää oli aika korostuneesti joskus esillä. Näin koin sen siinä vaiheessa.
Ne vieraannuttivat uskosta myöskin. Koin, että Jumala on hyvä, -
mutta en halua uskonnolliseen muottiin mukaan.
Olisiko näin, että meidän tulee henkilökohtaisesti saada yhteys -
Jumalan Pyhän Hengen kautta, niinku Jeesukseen, -
niin sulla se ei ollut vielä tapahtunut. Sulla oli se lapsen usko.
Juuri näin. Jos ulkopuolelta asetetaan normit, -
jotka eivät vastaa omiani, niin se ei yleensä toimi missään.
Miten se käytännössä vaikutti, kun sulla tuli, ei nyt ehkä kapinaa, -
mutta jossain määrin sellaista oman tien kulkemista?
Halusin elää niin kuin muut nuoret. Hain hyväksyntää sitä kautta.
En ollut mikään paha poika, mutta mukaan tuli harrastukset, -
jotka eivät uskovan elämään olisi kuuluneet.
Ne olisivat saattaneet jatkua pitkäänkin, -
ellei Jumala olisi tehnyt sellaista ratkaisua, -
joka pisti sinut tällaiseen T-risteykseen. - Kyllä joo.
Olin ollut 16-vuotiaana eräissä harrastekuvioissa.
Alkoi tuntua, että ne eivät ole enää mua varten.
Pyörin kaikenlaisissa nuorten porukoissa, -
mutta en koskaan kokenut olevani niissä täysin kotona.
Kun täällä kaikki muutkin pyörii niin munkin täytyy tehdä.
Jostain syystä mun tielleni astui tällainen täysin tuntematon, -
mua ehkä hiukan vanhempi kaveri. Olin ehkä 16-vuotias silloin.
Jostain syystä hän alkoi vainoamaan minua.
En tuntenut häntä, mutta hän tuli mun eteeni, -
ja rupes heittämään sanallisia solvauksia, kritisoimaan ulkonäköäni.
Olin melko ymmälläni, että mistä on kysymys.
Jossain vaiheessa hän kävi fyysisesti mun päälleni.
Törmäsin häneen useamman kerran.
Ja tämä sama toistui tavalla tai toisella.
Se laittoi mut ajattelemaan, että miks mä pyörin täällä.
Mulla ei ole täällä mitään. Mulla on tämä yks vihollinen, -
joka haluaa vahingoittaa minua.
Sit oli vappu. Olin muun nuorison kanssa kaupungilla pyörimässä.
Tämä kaveri löysi minut ja kävi kiinni.
Siinä tuli pieni kärhämä. En yleensä halunnut tapella, -
mutta silloin jouduttiin näitä lentopallomailoja vähän käyttämään.
Sain siinä pikkuisen poskeni auki - olo ei ollut kovin miellyttävä.
Se laittoi mut ajattelemaan, että tätäkö mä haluan.
Asuin silloin Kauniaisissa. Siellä oli Suomen Raamattuopisto.
Siellä oli nuorisolle vappuviikonloppu.
Siellä oli mulle tuttuja ihmisiä, uskovia nuoria.
Päätin mennä tapaamaan heitä sinne.
Silloin mulle valkeni vahvasti se kontrasti.
Täällä on tällaista, ja siellä missä eilen olin, oli tollaista.
Jumala alkoi mulle puhumaan, että mitä mä haluan elämältäni.
En tullut siinä synnintuntoon tai mihinkään muuhun.
Vaan se oli, voi jopa sanoa, elämänlaatukysymys siinä vaiheessa.
Tiesin riittävästi kristinuskosta, -
keskustelin uskovien kavereiden kanssa, -
että koin Jumalan kutsuvan mua voimakkaasti.
Yhtenä iltana omassa vuoteessani mietin asioita.
Päädyin siihen, että rukoilen: 'Hei Jeesus, tässä mä olen.'
'Ota elämäni. Haluan kääntyä Sun puoleen. Haluan seurata sinua.'
Tais olla näin, että seuraavana aamuna lähdin kouluun, -
ja siitä alkoi Pyhän Hengen työ mun sisälläni.
Koulussa huomasin, että mun kielenkäyttöni täytyy muuttua.
Koin sisälläni, että pahoitan Jumalan mielen, -
loukkaan Pyhää Henkeä, jos edelleen kiroilen, ja käytän pahaa kieltä.
Mulle tuli sisäinen tarve päästä eroon näistä asioista.
Haluan lopettaa esim. tietynlaisen kielenkäytön.
En halua pyöriä näissä porukoissa, -
enkä halua lähteä ryyppäämään perjantai-iltana.
Raamattu puhuu, että Jumala vetää meitä hyvyydellään puoleensa.
Tässä tulee mieleen, että Hän hyvyydellään veti sinua.
Et sä ollut sitä ansainnut. - En missään nimessä.
Jumala käytti tätä aggressiivista kaveria, -
jota en ole sen jälkeen nähnyt, enkä tiedä hänestä oikein mitään.
Hän käytti tätä kaveria vetääkseen mua puoleensa.
Joskus vuosia sen jälkeen oivalsin, -
että tämä kaveri oli Jumalan lähettämä.
Olen rukoillut hänen puolesta, -
koska hän vaikutti siihen, että käännyin Jumalan puoleen.
Jumala tiesi, että tällä keinolla Hän saa sinut pohtimaan. -Kyllä.
Olit silloin n. 17-vuotias. - Joo.
Olit menossa sitten kauppaopistoon.
Kyllä, sinne mä menin. Opiskelin siellä.
Niihin vuosiin kuului aktiivinen seurakuntaelämä.
Löysin uskovia kavereita, ja olin innokas hengellisessä työssä.
Meillä oli gospel-bändi, jonka visio oli evankelioida nuoria.
Siinä soiteltiin. Ehkä täytyy sanoa näin jälkikäteen, -
että innokkuus korvasi paljon olemattomia taitoja.
Siitä huolimatta meitä haluttiin kuulla, meillä oli aika paljon keikkoja.
Jossain vaiheessa lähdin Englantiin lyhytkestoiseen lähetystyöhön.
Koin, että Jumala halusi käyttää mua, -
ja halusin olla Jumalan käytössä.
Liittäisin tähän vielä sen, että ennen kuin nämä asiat tapahtui, -
niin meillä perheessä oli ollut tragedia.
Vanhempi siskoni sairastui vakavasti. Olin 14-15 vuotias silloin.
Siskoni joutui hengityskoneeseen sairaalaan.
Hän oli tajuttomana monta viikkoa.
Totta kai mun vanhempieni huomio kohdistui sinne.
He oli aina mun siskon sängyn vieressä.
Siskoni puolesta rukoiltiin paljon.
Hän elää vieläkin, vaikka lääkärit antoivat hänelle vuoden elinaikaa.
Siinä kaikessa se, että lapsuuden ystäväni koira kuoli, -
niin sitä ei edes oikein huomannut kaiken muun murheen keskellä.
Sitten kun olin 17, niin isäni kuoli.
Se oli myös tavallaan se, joka lisäsi sitä pohdintaa siitä, -
että me kaikki täältä joskus lähdetään.
Vähän ennen isäni kuolemaa, kun olin tullut uskoon, -
niin jotenkin koin isäni kuoleman jälkeen, että siinä surussa, -
ja kaikessa siinä, niin iankaikkisuus oli aika lähellä.
Se antoi sinulle aika hyvän ponnahduslaudan uskonelämään.
Oliko sitten niin, -
että tavallaan menestys musiikissa, saarnaamisessa ja muissa, -
niin jossain määrin kasvatti piilevästi vähän ylpeyttä?
Kyllä joo. En voi sanoa, että olisin niin menestynyt niissä, -
mutta joka tapauksessa... mä olin suorittaja.
Suoritin Jumalalle paljon. Olin evankelioimassa usein siihen aikaan.
En silloin sitä huomannut, mutta jälkeenpäin, -
että hengellinen ylpeys hiipi sisimpääni.
Kun kuulin, että uskovat nuoret olivat langenneet asioihin, -
niin sisimmässäni mä jopa halveksin heitä.
Että tollasen menivät tekemään - enhän minä sentään.
Jumalan huumorintaju tuli siinä esille, -
että muutamassa vuodessa olin itse langennut samoihin asioihin.
Silloin olin aika pohjalla sen asian kanssa.
Tajusin, että olen armon kerjäläinen, -
en sankari, vaikka olisin halunnutkin olla.
Tässä on ehkä hyvä keskustella siitä, -
että miten löysit tyttöystäväsi, nykyisen vaimosi?
Se liittyy näihin soittohommin. Mun soittimeni ei suinkaan ollut basso.
Yhtenä iltana keksittiin poikain kanssa, että vaihdetaan soittimia.
Mulla oli basso sylissä, ja oltiin jotain soittelemassa.
Joku soittajakaveri toi sinne treenikämpälle ystäviänsä.
Mun vaimoni oli yksi heistä. Olen kuvannut tätä jälkeenpäin niin, -
että kun hän astui sisään, niin basso meinas pudota.
Se oli heti 'Vau, kuka tää nuori nainen on?'
Hän oli tullut kesätöihin Helsinkiin.
Lähdettiin kaverin luo iltateelle. Hän tuli tietysti mukaan.
Selvisi, että hän on toista päivää Helsingissä, tai jotain muuta.
Hän luonnollisesti tarvitsi hyvän Helsinki-oppaan.
Tarjouduin vapaaehtoisesti tähän tehtävään.
Siitä tuli opastus, joka kestää tänäkin päivänä.
Kyllä joo. Opastettuja kierroksia tehtiin silloin joka ilta.
Mites sun elämäsi yhdessä vaimon kanssa?
Jos oikein muistan, niin hän oli uskossa.
Joo. Me oltiin molemmat uskossa.
Joskus sanotaan, että vakka valitsee kantensa.
Mutta vakka ja kansi voi olla aika erilaisia.
Vaikka me oltiin uskossa, -
niin ehkä meidän molempien rikkinäisyydestä johtuen, -
kodin perinnöistä, ja muista johtuen, -
niin meidän yhteinen hengellinen elämä ei kehittynyt niin hyvin, -
kuin ainakin vaimoni olisi toivonut.
Esteet oli enemmän mun puolellani.
Muutenkin tuli semmoinen aika, että syntyi lapsia perheeseen -
kaksi poikaa.
Työkiireet vei mennessään. Olin silloin jo työelämässä mukana.
Siinä alkoi uraakin syntyä, sain mielenkiintoisia tehtäviä.
Matkustin paljon siihen aikaan, kun lapset oli pieniä.
Bändikin pyöri siinä ohessa.
Viikot olin työmatkoilla, viikon- loput bänditreeneissä ja keikoilla.
Se alkoi syömään avioliittoa myös, kunnes minä huomasin.
Täytyy sanoa, että naiset ovat usein viisaampia, kuin me miehet.
Vaimoni sanoi monta kertaa, että mun olisi hyvä valita, mitä haluan.
Kyllä mä opin, hitaana oppijana sen, -
että mun todella kannattaa nyt satsata perheeseen, -
jättää ne soittohommat vähemmälle.
Soittamiseen liittyvä evankeliointi alkoi olemaan aika laimeata.
Hengellinen elämäni alkoi kuihtua.
Eli se vaati elvytystä? - Kyllä.
Siihenkin löytyi aikanaan ratkaisu.
Kyllä. Aloin Jumalan kanssa käymään jopa kauppaa.
Jälleen kerran törmäsin siihen uskonnollisuuteen, ja totesin, -
näen sitä ehkä ympärilläni, mutta haluaisin nähdä -
sitä, mistä Raamatussa puhutaan, elävää, toimivaa uskoa.
En löytänyt sitä itsestäni. Peiliin silloin on ensin katsottava, -
mutta en löytänyt sitä myöskään ympäristöstäni.
Mun oli sitä vähän hankala löytää.
Sitten löysimme tiemme Helsingin NMKY:n kuvioihin -
ystäväpariskunnan kutsumana.
He järjestivät perhe- ja avioliittoleirejä.
Lähdin vähän ihmetellen sinne. Oli vaimoni idea lähteä sinne.
Minkähänlaista siellä on...
Vähän oli mielessä, että mahtaa tulla tylsä viikko.
Kuitenkin olin Jumalan kanssa kauppaa tehnyt, -
että onko Sulla jotain enempää tarjota?
Jos tää on sitä, mitä näen, -
niin en tiedä, jatkuuko meidän yhteinen tiemme tästä.
Avioliittoleirillä törmäsin ihan erilaiseen todellisuuteen.
Näin ihmisiä siellä, jotka elivät todeksi uskoa päivä-päivältä.
Mutta uskonnollisuudesta en löytänyt siellä hitustakaan.
Eräänä iltana siellä oli rukouskokous.
Olin rukoillut Jumalalta konkretiaa, -
että onko tämä totta, mitä Raamatussa sanotaan.
Siellä leirillä oli lastenhoitajana tyttö, -
jonka puolesta rukoiltiin.
Hän rupesi kovasti manifestoimaan. Hän oli henkivaltojen kahleissa.
Eräs kokenut kristitty ajoi ulos hänestä demoneita.
Tämä kaikki tapahtui juuri niin kuin se Raamatussa tapahtuu.
Silloin mulla syttyi iso lamppu.
Mulla syntyi takaisin se luottamus. Tää toimii, tää on totta.
Se oli valtava kokemus. Voi olla, että joku muu, joka näki sen, -
olis todennut, että tällaista sattuu.
Mutta mulle se oli jotain suurta, elämää muuttava kokemus.
Ja siitä pikku hiljaa alkoi uudenlainen uskonelämä.
Laulut muuttui ylistyslauluiksi, ja tuli Jumalan sanan jano, -
sekä valtava halu kasvaa, ja kokea Pyhän Hengen läsnäolo, -
ja Jumalan läheisyys.
Olet ollut yrityselämässä oikeastaan koko elämäsi. - Joo.
Millä tavalla nyt sitten tämän vahvistan kokemuksen jälkeen, -
niin onko se säilynyt, koska yrityselämässä on hyvin kiire, -
ja monenlaisia asioita.
Miten teidän parisuhteessa tää usko vuosien kuluessa mennyt eteenpäin?
Parisuhteen kannalta se oli myös meidän avioliitossa käännekohta.
Siellä alkoi semmoinen paraneminen molemmilla puolilla.
Käsiteltiin asioita, joita ei ennen ehkä oltu käsitelty.
Päästiin yhteisessä rukouksessa eteenpäin. Se antoi paljon.
Me oltiin siinä avioliittotyössä mukana vähän pitempäänkin.
Mitä bisneselämään tulee, -
niin kyllä se loi sellaisen perusvarmuuden.
Jumalan Sana on maailman paras liikkeenjohdon käsikirja.
Raamatussa on kaikki ne arvot, -
mitä ei-uskovat liikkeenjohdon konsultit julistaa, -
eli rehellisyys, oikeudenmukaisuus. Ja on tämä kultainen sääntö:
'Tee toisille, niin kuin toivot itsellesi tehtävän.'
Jos näillä mennään, niin silloinhan me ollaan siellä liike-elämässä -
se viides evankeliumi, jos me toimitaan tään mukaan, -
jos kohtelemme asiakkaita, alaisia, työkavereita oikeudenmukaisesti, -
'Tee toisille, niin kuin toivot itsellesi tehtävän' -tavalla, -
niin kyllä se näkyy.
Liike-elämässä yleensä ollaan maallistuneita - Suomikin, -
niin onko kristittyjä liikemiehiä nykyisin enemmän vai vähemmän -
kuin aikaisemmin?
Tuo on vaikea kysymys, -
koska usein kontaktit arkipäivässä on aika kiireisiä ja pinnallisia.
Siellä ei välttämättä päästä syvällisiin asioihin.
Mutta kyllä siellä kristittyjä paljon on. Se tulee esiin jossain tilanteessa.
Tavatessani uusia ihmisiä mä huomaan sen, mä tiedän sen.
Näkiessäni uuden ihmisen katson häntä silmiin, sanon käsipäivää, -
niin tajuan, että meissä on sama henki. Jumalan henki asuu meissä.
Vielä on muutamia minuutteja jäljellä, -
niin minkälaisen asian nostaisit nyt esiin, -
uskonelämästäsi tai havainnoistasi, mitä olet tehnyt elämässäsi?
Yks asia kaikkien elämään, ennen kaikkea liike-elämään, -
on se Jumalan Sana: 'Älkää mistään murehtiko, -
vaan tuokaa kaikki kiitoksella Jumalalle tiettäväksi.'
Sen olen kokenut niin monta kertaa.
Lisäksi se, että 'Se jolla ei ole viisautta, anokoon sitä Jumalalta.'
Ja todella - rukouksen voima on uskomaton.
Siihen on tuolla liike-elämässä törmännyt.
Jos asiat tuntuvat olevan solmussa, niin rukoilemalla -
yhdessä ystävän tai vaimon kanssa niihin on ratkaisu löytynyt.
Solmut on avautuneet joskus ihmeellisellä tavalla.
Mainitsit korinttolaiskirjeen jakeen, joka sinulle on tärkeä, -
ja jota haluat käyttää. - Kyllä, joo.
1 Kor. 1:18: "Sanoma rististä on hulluutta niille, -
jotka kadotukseen joutuvat. Mutta meille, jotka pelastumme, -
se on Jumalan voima." Paljon on lyhyessä lauseessa.
On vain kaksi tietä. Ihmiset joko pelastuvat tai joutuvat kadotukseen.
Se kysymys, että otatko sä vastaan ristin sanoman, Jeesuksen armon, -
ratkaisee sun tulevaisuutesi. Se ratkaisee sun iankaikkisuutesi.
Meille, jotka pelastumme, se on Jumalan voima. Se on todellista.
Kun me opiskellaan ja viivytään Jumalan sanan äärellä joka päivä, -
niin sen voiman tuntee arkielämässä.
Olen jopa ihmetellyt, että kuinka mun kollegani ja ihmiset, -
joilla ei ole mitään tällaista voi- maa, Jumalan Sanaa taustallaan, -
niin kuinka he maailmassa, jossa on talous- ja pakolaiskriisi, -
niin kuinka he selviää, mistä se voima tulee heille?
Koen, että Jumalan voima on ainoa, joka voi meidät viedä siitä läpi, -
ja johon me voimme turvata silloin, kun kaikki muu ympärillä romahtaa.
Jos aattelee liike-elämää, -
niin siellä kuitenkin tehdään suuria taloudellisia päätöksiä.
Ja kun emme omassa voimassamme tiedä, elämmekö me edes huomenna, -
niin meidän täytyy tehdä ratkaisuja.
Se on kyllä aika uhkarohkeaa peliä elää ylimalkaan, -
jos sulla ei ole mitään tietoa siitä, mikä kantaa.
Kyllä, nimenomaan. - Joo.
Miten sä elämässäsi olet havainnut, -
että se on sinua kantanut, kun olet tehnyt näitä monenlaisia päätöksiä.
Olet hankkinut tavaroita Saksasta, Amerikasta ja Englannista, -
joita viet asiakkaille eteenpäin.
Niin siellä on monenlaisia vaihtoehtoja: hyviä ja huonoja, -
vähemmän kannattavia ja paremmin kannattavia.
Joskus sanotaan, että tulee veikattua väärää hevosta.
Kun on näitä edustusneuvotteluja, niin olen usein rukoillut.
Joskus on tapahtunut virheitä, on veikattu väärää hevosta.
Usein asiat eivät mene niin kuin olen ajatellut.
Mutta kahden vuoden päästä, kun katson taaksepäin, -
ne meni paremmin, eli kuin Jumala oli ne ajatellut.
Ne ratkaisut on ollu erilaisia, -
mitä itse omassa viisaudessani olisin tehnyt.
Jumala on tiennyt sen paremmin.
Jos olisit halunnut pitää kiinni omasta viisaudestasi, -
olisit tehnyt vääriä päätöksiä.
Joskus näin, ja joskus olosuhteet teki päätökset meidän puolesta.
Jälkeenpäin ilmeni, että se oli oikein hyvä ratkaisu.
Haluatko Veli-Heikki rukoilla meidän katsojien puolesta? -Joo.
Kiitos Jeesus siitä, että jokainen katsoja on Sulle tärkeä ja rakas.
Pyhä Henki koskettaisitko jokaista ohjelman katsojaa, -
ja vetäisit puoleesi siten, että kukaan katsojista ei olisi niitä, -
jotka eivät tuntisi Sinua, kun se viimeinen hetki elämässä tulee.
Aamen.
Kiitos Veli-Heikki, että tulit ker- tomaan tähänastisesta elämästäsi.
Sinulla on nuorena miehenä vielä paljon matkaa edessä päin.
Toivottavasti Jumala antaa elämääsi uusia haasteita.
Eiköhän. Kiitos. - Kiitos.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä -ohjelman.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077.
Tai voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero on ruudussa.
Kiitos.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist