Tervetuloa Isännän Pöydässä ohjelmaan.
Tämänkertainen vieraani asuu tällä hetkellä Virossa mutta -
enimmäkseen olet asunut Suomessa ja Ruotsissa.
Tervetuloa Veikko Määttä. - Kiitos.
Synnyit muistaakseni Raahessa, eikö niin? - Kyllä.
Silloin se oli Saloinen mutta ne ovat yhdistyneet.
Se on kaupungin kupeessa.
Olit tällaisessa tai tavallaan äitisi meni -
uusiin naimisiin ja et tainnut isästä paljon tietääkään.
En ole nähnyt koskaan oikeaa isääni, isäpuoli on ollut.
Varhaislapsuuden olen kasvanut mummullani ja ollut ihanaa aikaa.
Käytännössä teillä oli 10 lasta, -
joten olet oppinut tuntemaan, että toisetkin on huomioitava.
Kyllä, vanhempana joutui sitä tekemään.
Miten elämäsi alkoi ja ohjautui? Mihin lähdit töihin ja niin poispäin?
Asuimme siihen aikaan Kuusamossa 50 luvulla muutettiin sinne.
Olen käynyt koulut ja koulujen jälkeen oli metsätyö.
Metsätyö oli se, mitä oli tarjolla.
Se oli aika kovaa aikaa hankkia se leipä. - Kyllä se oli.
Se oli juuri sitä. - Kyllä.
Miten kauan metsätyötä kesti? - Olisiko ollut noin parisen vuotta.
Sitten lähdin maailmalle. Olin täyttänyt 17 v.
Menin ensin Raaheen mummuni luokse -
ja olin siellä muutaman kuukauden. Sitten lähdin Ruotsiin.
Aika moni lähti kultaa vuolemaan Ruotsiin. - Kyllä, siellä oli työtä.
Naapuristamme lähti jokin vuosi aikaisemmin perhe.
Heillä oli samanikäinen kaveri kuin minä ja hän kirjoitti, että töitä on.
Aika paljon siellä oli suomalaisia siihenkin aikaan. - Kyllä, vuonna -65 -
ei nyt niin hirveästi ollut, että joka paikassa olisi kohdannut.
Pikku hiljaa alkoi tulla.
Miten elämä siellä rakentui tällaisissa uusissa olosuhteissa?
Kielenkin jouduit opettelemaan. - Joo.
Meni 2 v. mennessäni en osannut yhtään. Osasin laskea kymmeneen.
Meni 2 v. niin pärjäsin ilman tulkkia ja poikamiesparakilla asuin -
yhteinen nimittäjä pyhänseutuna oli viina. - Niin.
Se hallitsi sinua aika pitkään. - Se tuli hiljaa kuvioihin mukaan.
Sananparsi sanoo: "Kun pirulle antaa pikkusormen niin se vie koko käden."
Joo ja aika moni suomalainen poika koki saman kohtalon. - Kyllä.
Valitettavasti olen saanut nähdä sitä ja kokea itsekin.
Moni elämä on päättynyt traagisesti.
Sinä kuitenkin säilytit aina työpaikan.
Työ oli minulla, yritin varjella sitä viimeiseen asti.
Tein nurkumatta mitä pyydettiin ja ylityöt oli paljolti minun harteillani.
Ruotsalaiset eivät oikein tahtoneet tehdä ylitöitä niin minä tein sitten.
Miten sinä sitten löysit avopuolison?
Avopuolisoksi tuli suomalainen tyttö armeijan jälkeen v. -67.
Muutimme yhteen ja meille tuli kolme tyttöä.
Tietysti alkoholi oli ihanaa ja sillä lailla.
Viina pikkuhiljaa tuli niihin kotikuvioihin.
Oliko se myös vaimolla? - Ei ollut, minulla vaan.
Mutta vaimo ei ollut uskossa? - Ei ollut, enkä minäkään.
Kyllä se siellä joskus aina tuli, kun mummo oli opettanut rukoilemaan -
"levolle lasken Luojani." Sitä tuli rukoiltua ja jotakin lisättyä, -
että siunaa myös muita jne.
Jotakin vaimolle tapahtui, silloinen avovaimo, että hän löysi Jeesuksen.
Sitten myöhemmin, niitä vaimoja kerkesi olla tällaisia ...
Useita. - Useampiakin, vähemmän ja pitemmänkin aikaa.
Vuonna -77 sitten tuli pitempi, joka jäi lopulliseksi -
ja jonka kanssa nyt olemme naimisissa.
Hänen kanssaan sitten, joka oli leskinainen, ruvettiin porukoimaan -
tansseissa tavattiin ja siitä se alkoi.
Sekin näytti raukeavan kuin tyhjään.
Sattui niin ihanasti, että hän löysi elävän Jumalan.
Miten se tapahtui?
Olimme jossakin ryyppyreissulla hänen ja naapurien kanssa.
Siellä tuli jokin riitakin ja pientä tappelua.
Hän lähti sieltä, meni kotiin ja sanoi Jumalalle: "En jaksa enää -
ota minut pois tai ilmoita itsestäsi." Jumala kuuli tuon hätähuudon.
Heti maantaina - se oli perjantaipäivä, -
niin maanantaina tulee tehtaalla -
Elektroluxin jääkaappitehtaalla nainen, -
joka tunsi Tuulaa jonkin verran.
Hän sanoi, että oletko ajatellut näitä iankaikkisuusasioita.
Jumala pani sen hänen sydämelleen,-
että mene puhumaan Tuulalle minusta.
Eikö ole mielenkiintoista, että naisystäväsi, jonka kanssa asuit -
niin hän ei tuntenut Jeesusta ja oli varmasti elänyt syntielämää.
Hän huusi avuksi epätoivoisena Herran nimeä -
ja toimi juuri niin kuin Raamatussa luvataan. - Aivan.
"Avuksesi huuda minua hädän päivänä." Se kyllä tosiaan -
sattui niin ihanasti. Sehän oli hieno asia.
Muistan kun hän minulle kertoi sängyssä, itki ja nyyhkytti vähän -
ilostakin, että hän on tullut uskoon. Ajattelin, että kyllä se pian ohi menee.
Mutta ei se mennyt, syventyi vaan.
Se oli siunaukseksi minulle. Mulle tuli väkevä esirukoilija.
Varmasti, nimenomaan esirukoilija ja tapahtui kerran, -
kun olit viikonlopun melkein ryypännyt niin heillä oli seurat.
Mitä siinä tapahtui? Se oli vuonna -80 lokakuun 11. päivä.
Meillä oli kotiseurat. Olin perjantain ryypännyt rankasti, -
että olin luvannut lauantain olla selvin päin.
Minulla meni usein 2-3 päivää, jos oli vapaata saattoi mennä viikko parikin.
Uskovaiset tulivat meille.
Minulla oli hirveä krapula. Vapisin ja haisin vanhalle viinalle.
Olin makuuhuoneessa. Olo- huoneesta kantautui kitaramusiikkia.
Virren veisuuta. Virren veisuu oli jotenkin, että -
minun on noita virsiä pitänyt opetella koulussakin joskus aikoinaan.
Silloin -50, -60 luvulla piti oppia säestys ja säe jostakin virrestä.
Se jotenkin lämmitti minun sydäntä.
Sain siitä sellaisen voiman mennä uskovien luokse -
seurojen lopussa ja pyysin, että rukoilkaa minun puolestani.
Aspegrenin Jorma oli lähetys- työssä ja veti seuroja meillä.
Hän kysyi: "Veikko, haluatko antaa sydämesi Jeesukselle."
Katsoin kaveria silmiin ja kysyin, että kelpaako tällainen, -
kun siinä vapisin ja haisin.
Jorma sanoi, että juuri sellaisenaan Veikko sinä kelpaat.
Ajattelin, että ei ole mitään menetettävää.
Sanoin, että ok tässä olen Jeesus. Ota minut.
Minulle siunattiin synnit anteeksi. Jeesuksen nimessä ja veressä.
Saat Veikko uskoa kaikki syntisi anteeksi. Iloon rauhaan ja vapauteen.
Golgatan risti on vedetty niiden yli. Eivätkä ne sieltä nouse.
Siunattiin uskon tielle. Ei tapahtunut mitään konkreettista.
Petyin vähän, olisihan jotakin väristyk- siä tai puhistuksia pitänyt tapahtua.
Mutta ei. Otin sen vastaan uskolla.
Se oli lauantai. Sunnuntaina menimme kirkkoon.
Kirkkokansa otti minut vastaan. Kaikki halasivat kyyneleet silmissä.
Tuhlaajapojan paluussa oli jotakin.
Se oli valtava kokemus.
Vuosia aikaisemmin olin tien toisella puolella kirkon vieressä ryypännyt.
Siinä oli varastettu pyörä. Viinakau- passa kuljettiin, ryypättiin vitikossa.
Se oli vuonna -75. 5 v. aikaisemmin alkoi tehdä mieli kirkkoon.
Saatana pani siihenkin esteen.
Nyt se oli tapahtunut.
5 v. jouduin vielä olemaan saatanan talutusnuorassa.
Viikon päästä tajusin olleeni selvin päin viikon, -
eikä ole minkäänlaisia viinan tuskia ja haluja.
Lankesin sängyn viereen polvilleen, kiitin Jumalaa, että kiitos Jeesus.
Siinä tuli semmoinen valtava Pyhän Hengen lataus.
Sitä ei voi sanoin kuvata. Sain olla taivaan Isän sylissä.
Hän hoiti kaikki haavat, tuskat ja hädät mitä on kärsitty.
Sinusta tuli Jumalan lapsi. - Jumalan lapsi.
Aivan. - Sanoin uskoville: Mitä te puhutte kaidasta tiestä.
Tämähän on auki taivasta myöten.
Minulla meni kuukausitolkulla, jolloin tuntui ettei jalat ole maassa.
Sai olla kokemassa, näkemässä väkeviä sairaitten parantumisia.
Vaikeasti vammautuneet lähtevät juoksemaan, sokeat saavat näkönsä -
kuurot kuulonsa. Sain olla vieressä todistamassa tämmöisiä asioita.
Vautsi!
Aloin kaipaamaan voida tehdä jotakin Jumalan valtakunnan työtä.
Jumala vastasi sinulle kerran, kun Hän puhui mitä sinun pitää tehdä.
Joo. Se oli aamuvuorossa 12.30 päivällä.
Olin paperikoneen päällä remontissa.
Se oli paperitehdas kaupungissa. Olin siinä töissä.
Jumala puhui paperikoneen päällä niin selkeästi, niin kuin me tässä.
Kesken töitten löin työkalupakin kiinni ja sanoin pomolle, että on -
kiireellistä asiaa kaupunkiin. Lähdin niiltä jaloin, -
menin aikuiskoulutukseen opintorehtorin luokse ja sanoin:
Minä rupean lukemaan papiksi. Hän katsoo ja sanoo:
"Vad säger du? Vad, vad säger du?" Jag ska börja läsa till präst.
Minä rupean lukemaan papiksi. Hän sanoi: "Ok, ok, se käy."
Hän oli aivan hämmästynyt ja hän osti alakerrastamme osakkeen -
tämä opintorehtori. Hän sanoi, että muistaa aina sen päivän, -
kun tulit hänen toimistoonsa.
Se järkytti ja puhutteli kovasti se minun tuloni sinne.
Rupesin lukemaan 7. 8. ja 9. luokkaa, -
että sain ruotsinkielisen koulun päästötodistuksen. Sitten lukio -
ja vuonna -85 aloin teologisen.
Peruskoulu tai yläaste meni -
1/2 vuodessa vuosi.
Koko aika, kun valmistuin papiksi vei 6 vuotta.
3 vuodessa meni teologinenkin.
Toisin sanoen se oli todella iso urakka. Monta vuotta piti sitoutua -
ja opiskella ihan perusasioita, jos Jumala ei olisi antanut siihen voimaa.
Me vaimon kanssa luimme yhdessä, vaimokin alkoi.
Hän oli ilmoittautunut jo ennemmin lukemaan.
Minut vihittiin Uppsalan tuomiokirkossa -
arkkipiispa vihki papiksi 1988.
Vaimo vihittiin diakoniksi -89.
Teologinenkin aika, meillä ei riittäisi aika Martti, mitä Jumala teki siellä -
toimi teologisten opintojen aikana. Se oli valtavaa, aivan uskomatonta.
Minähän olin jäänyt luokalle, koulun musta lammas ollut aikoinaan.
Jumala antoi viisauden ja kaikki tarpeellisen.
Voi sanoa, että kaikki se mitä erämaa vaiheen aikana -
sisälläsi itkit ja kärsit niin Jumala näytti millainen Hän on.
Juuri näin. - Jumala ohjasi vaimosi näyn kautta -
Haaparantaan papiksi. - Vielä tuosta palaisin siihen, -
kun tuli hirveä hinku lukea Raamattua.
Kun luin tuhlaaja- poika kertomuksen -
niin itkin ja miten taivaan Isä on osannut minusta jo kirjoittaa -
tuhansia vuosia aikaisemmin nämä asiat. Löysin itseni siitä.
No niin, se että Jumala johdattaa meitä, kun me kuljemme rukoillen -
sanoo Sana. Sitä on täytynyt tehdä nöyrästi.
Olen kokenut, että se on näin ja aamen.
"Minä johdatan heitä kun he kulkevat rukoillen."
- 98 olimme Virossa -
puoli vuotta. Sieltä hain -
kirkkoherran virkaa Raahesta ja minut hyväksyttiin -
suurella ääntenenemmistöllä. Valittiin kirkkoherraksi.
Raahessa olen saanut olla 13 vuotta.
Nyt olen jäänyt eläkkeelle.
Tuntuu, että kun vielä virtaa riittää -
niin voisi tehdä vielä Jumalan valtakunnan työtä.
Ajattelin mennä Ruotsiin suomalaisten pariin mutta Herra ohjasi Viroon.
Vielä Raahesta, että kun olit pappina Haaparannassa -
määrätyn ajan ja sitten Raahessa. Siinä on 2 eri maata.
Millaisia eroja huomasit ruotsalaisessa ja suomalaisessa seurakunnassa?
Yleensä, kun tuli Suomeen Ruotsista -
niin koki, että tämä on brezneviläistä systeemiä, jäykkää.
Mutta se herroittelu ja tällainen.
Kun esimerkiksi Ruotsissa teologisessa professorille -
ei koskaan sanottu "herra professori". Se oli sinä: "Minulla on sinulle asiaa."
Täällä minä aivan hämmästelin, "herra ylipaimen, herra piispa."
Miten tämä on tämmöistä. Se oli minulle uutta.
Siellä oli jotenkin vapaampaa.
Miten seurakuntalaiset, olivatko janoisempia Suomessa vai Ruotsissa.
En osaa sitä sanoa olivatko he? Sitä oli sekä että.
En kokenut sillä lailla mutta mitkä suuret resurssit -
oli Suomessa verrattuna mitä meillä oli -
Ruotsissa suomalaisessa työssä.
Ne olivat hyvin niukat. - Aivan.
Aivan hämmästelin niitä.
Olet nähnyt henkilökohtaisesti ja myös vaimosi, -
olette jakaneet asioita ja nähneet mitä Jumala tekee.
Miten Jumala on hyvä, miten Hän vapautti kaikista kahleista.
Kun näet Haaparannassa ja Suomessa ihmisiä, -
jotka ovat tänä päivänä kahleissa -
ja kirkot ovat puolityhjiä. Millaisia ajatuksia sinulle tuli?
Se on surkuhupaista nähdä ja kokea se, -
että tämän maallisen materiaalin perässä -
ihmiset lähtevät. Se saa yliotteen.
Tällainen hengellinen jää aivan -
minimiin, että nyt tässä pärjätään omillaan.
Ihmistä tuntuu siltä.
Pitemmän päälle se näyttää tyhjältä.
Olet ollut 3 v. vaimosi kanssa Tallinnassa.
Olet siellä lähetystehtävissä.
Olet vankiloissa ja eri paikoissa.
Millaisia havaintoja olet tehnyt 3 v. aikana?
Sehän on, että vähintään puolet Viron kansasta -
asuu Tallinnassa ja ympärillä.
Maaseutu on aika autiota.
Maaseurakunnat siellä on noin 20 henkilöä maksimissaan.
Vähemmänkin Jumalanpalveluksia, kun käyn pitämässä.
Meillä on lähetysyhdistys "Rauhan Sana", joka on meidät lähettänyt.
Meillä on 11 työntekijää kaiken kaikkiaan, joista 7 on Virossa.
Siellä on 2 pappia, lapsi- työntekijöitä ja sitten olemme me.
Minä käyn kerran kuussa auttamassa meidän pappia.
Olen mukana Jumalanpalveluksessa ja saarnaamassa.
Se on maaseutu- seurakunta, jossa käy noin 20.
Ei ole näkynyt uusia mutta näitäkin pitää huoltaa -
ja julistaa Jumalan Sanaa vanhoillekin.
Näen, että se on näivettymässä. Pärnussa meillä on -
joka toinen kuukausi Jumalanpalvelus, seurat, inkerinsuomalaiset.
Ei ole uutta kasvua. Se on vähän niin kuin saattohoitoa. - Aivan.
Kun he kuolevat, ehkä Jumalanpal- velus jää kun on muita suomalaisia -
Tartossa ja Pärnussa jne. Se mikä on ollut ilonaihe -
on vankilatyö. Siellä on naistenvankilassa herätystä.
On mahtava nähdä miten saatanan vallasta vapautuu -
Jeesuksen nimessä ja veressä. Saatanat häipyy ja pakenee.
Joka kerta tulee uskoon naisia, kun olemme siellä.
Se on Pisararyhmä, jonka kanssa toimimme. - Aivan.
On ilo ja naiset haluavat öljyllä voite- lua ja siunausta, kun lähtevät pois.
Ilo nähdä. Sitten myös miesten puolella meillä on -
4 päivän vankilaputkia. Käymme 4 eri vankilassa.
Siellä kuunnellaan Jumalan Sanaa.
Se on ilo nähdä, että on niitä. Aina joku mieskin löytää.
Tartossakin on ollut. Heitä on käynyt todistamassakin uskoontulosta.
Kertovat rukousryhmistään siellä ja muissakin vankiloissa.
Mainitsit, että Virossa olevat venäläiset ovat -
kiinnostuneempia kuin virolaiset. - Joo.
Meillä on loppukuusta -
Tartossa aamupäivällä venäjänkieliset.
Kirkko on täynnä. Siihen mahtuu ehkä reilu 50.
Parin tunnin päästä virolaiset niin se on puolillaan.
Venäjän puolelta tulee uudestaan vironkieliseen Jumalanpalvelukseen.
He haluavat uudestaan, on oikein nälkä joillakin.
Mitä pitäisi tapahtua, että tapahtuisi todellinen , -
muutos, herätyksen aalto.
Mitkä ovat ne aseet, miten siihen päästäisiin? - Niin.
Jumalahan voi jopa koettelemusten kautta.
Nyt kun oli viime sunnuntain etsikkoaika.
Minä sanoin, että Viron kirkolla, kansalla on ollut etsikkoaika.
He ovat päässeet sorron alta pois. Tämäkin on ollut etsikkoaikaa.
Jumala voi puhutelle monella lailla. Ennen kaikkea julistetaan Sanaa -
niin kuin se on kirjoitettu. Ei aleta värkkäämään, -
liberalisoimaan sitä mihinkään vaan julistetaan niin kuin se on.
Sana sanoo, että parannusta syntien anteeksiantamuksesta pitää julistaa.
Veikko aika on loppumassa. Voit jatkaa juuri tästä -
ja kertoa katsojille mitä nyt koet sydämessäsi.
Minulla on ollut, kun kuulin, että tulee tällainen kysymys -
niin minulla on ollut jo pitemmän aikaa se, että ole rohkea ja luja.
Ole rohkea ja luja.
Kun saat armon tulla Jumalan lapseksi -
ole rohkea ja luja, todista Kristuksesta. Minä todistin väkevästi.
Kun joku tuli kysymään sain voiman korkeudesta todistaa Kristuksesta, -
siitä mitä Jumala on tehnyt. Se on nostanut katuojasta tähän päivään.
Hän on ollut uskollinen, ei petä.
Tällaisia ajatuksia tästä -
ei muuta kuin oikein taivaan Isän siunausta, voimia ja rohkeutta.
Veikko, sinun todistuksesi ja kertomuksesi, -
miten syvällä sinäkin olet elämässäsi kulkenut synnin tiellä, -
miten mudasta Jeesus on sinut nostanut.
Olet jo 30 v. saanut tehdä Jumalan valtakunnan työtä -
Haaparannassa ja Suomessa ja edelleen Virossa.
Sinulla on myöskin todistusta siitä, mitä Jumala on tehnyt kohdallasi -
miksei Hän tekisi kaikkien kohdalla samoin.
Kiitos Veikko ja siunattua jatkoa Tallinnassa. - Kiitos.
Olet juuri katsonut "Isännän Pöydässä" ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut sinua -
voit olla tukemassa ohjelmasarjan tuottamista.
Soitto ruudussa näkyvään numeroon -
tai lahjoittaa pankkitilille ruudussa näkyvällä tili- ja viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola