ISANDA LAUAS
Tere tulemast saatesse!
Seekordne saatekülaline elab hetkel Eestis,
aga sa oled suure osa elust elanud ka Rootsis ja Soomes.
Tere tulemast Veikko Määttä! - Aitäh!
Kui ma õigesti mäletan, sündisid sa Raahes.
Jah.
Elasin algul küll Salos, aga need on omavahel kui liidetud.
Su ema abiellus uuesti ja isa kohta ei tea sa eriti midagi.
Ma pole oma päris isa näinudki, kuid mul oli kasuisa.
Ma kasvasin vanaema juures. See oli ilus aeg.
Teid oli 10 last ja sa õppisid seetõttu teistelegi tähelepanu pöörama?
Jah. Vanemana hakkasingi nii tegema.
Kuidas su elu edasi läks ja kuhu sa tööle läksid?
Me elasime Kuusamos. Kolisime sinna 50-ndatel.
Käisin seal koolis ja sealt edasi läksin metsatööle.
Metsatöö oli töö, mida tol ajal oli leida.
See oli karm aeg leiva teenimise koha pealt.
Just.
Kui kaua sa metsatöid tegid?
Olin seal paar aastat ja siis läksin maalriks.
Olin just saanud 17 aastaseks.
Läksin algul Raahesse vanaema juurde,
kus olin mõne kuu.
Siis aga läksin Rootsi.
Päris paljud läksid parema teenistuse nimel Rootsi.
Jah. Seal oli palju tööpakkumisi.
Meie naabrusest läks üks pere sinna aastaid varem koos perega.
Naaber oli minuga üheealine ja kirjutas mulle,
et sealt võib saada tööd.
Rootsis töötas üsna palju soomlasi.
Jah. 1965.a neid nii hirmus palju ka polnud, et igas linnas oleks neid.
Tasapisi tuli neid aga juurde.
Kuidas su elu seal võõrsil kujunes? Pidid ka keelt õppima?
Mul läks 2 aastat.
Ma ei osanud üldse rootsi keelt. Vaid kümneni oskasin lugeda.
Paari aasta pärast aga sain juba ilma tõlgita hakkama.
Elasin poissmeeste barakis.
Meie ühine nimetaja oli viin.
See valitses sinu üle hästi pikka aega?
See tuli tasapisi mängu.
Öeldakse ju, et annad kuradile sõrme, võtab kogu käe.
Ja mitmed Soome poisid kogesid sedasama?
Jah. Olen kahjuks ka ise seda omal nahal kogenud ja näinud,
kuidas nii mõnigi elu lõppes seetõttu traagiliselt.
Aga sinul säilis alati töökoht?
Jah. Püüdsin varjata oma pahesid lõpuni välja.
Tegin nurisemata kõike, mida paluti.
Mu käest paluti väga, et teeksin ületunnitöid.
Rootslased ei tahtnud ületunde teha.
nii et tegingi siis ka ületunde.
Sa leidsid omale ka abikaasa?
Abikaasaks sain peale sõjaväge ühe soome tüdruku. See oli 1967.a.
Me kolisime kokku ja meile sündis 3 tütart.
Kas abikaasal oli ka see probleem? - Ei.
See oli minu probleem.
Oli su naine usklik?
Ei. Ja mina polnud ka.
Kuid kuna vanaema oli meid omal ajal õpetanud palvetama,
siis vahel laskusin põlvili ja palvetasin teatud asjade pärast.
Kuid su naisega juhtus nii, et ta leidis Jeesuse.
Jah. Tegelikult oli mul alguses lausa mitu naist ja suhet,
aga 1977.a tuli selline naine, kes jäigi
ja kellega täna oleme ka abielus.
Ta oli lesk ja ma hakkasin temaga suhtlema.
Kohtusime tantsupidudel jne.
Sealt see algaski.
Aga seegi lugu näis minevat lörri.
Kuid siis juhtus see, et ta leidis elava Jumala.
Kuidas see juhtus?
Olime koos temaga joomatuuril naabrite juures.
Meil õnnestus isegi omavahel riidu minna.
Läksime ära koju ja ta ütles: "Jumal, ma ei suuda enam!
Palun vii mind sellest asjast välja!"
Jumal kuulis seda hädakisa.
See oli reedel.
Esmaspäeval läks tehases üks naine, kes tundis Tuulat natuke, ta juurde
ja küsis: "Kas sa oled mõelnud igavikulistele asjadele?"
Jumal pani talle südamele minna Tuulale Temast rääkima.
On huvitav, et naine, kellega sa koos elasid,
elas patuelu ja ei tundnud Jeesust.
Kuid ta hüüdis lootusetuses appi Jumala nime.
Ta tegutses täpselt nii nagu Piiblis on tõotatud.
Just täpselt.
"Hüüa mind appi oma hädapäeval!"
See tõesti juhtus nii toredasti.
See oli nii tore asi ja ma mäletan, kuidas ta mulle sellest voodis rääkis
ja oli nii rõõmus usule tuleku üle.
Ma mõtlesin, et küll see asi tal varsti mööda läheb.
Aga see ei läinud mööda, vaid hoopis süvenes.
See oli õnnistuseks mullegi, sest sain endale võimsa eestpalvetaja.
Just nimelt eestpalvetaja.
Mis edasi sai, kui olid ühel nädalalõpul taas napsu võtnud?
See oli 1980.a 11 oktoobril.
Meil oli kodugrupp.
Ma olin reedel kõvasti napsu võtnud ja see kestis tavaliselt 2-3 päeva.
Kui olin tööst vaba, võis minna ka nädal-paar.
Sel päeval tulid me juurde usklikud.
Mul oli jube pohmakas. Ma värisesin ja haisesin viina järgi.
Olin oma magamistoas, kuhu elutoast kostus kitarrimuusika
ja ka kirikulaule.
Neid kirikulaule õpetati meile mingi kooliski.
50-60-ndatel pidi õppima neid kirikulaule.
See kuidagi soojendas mu südant.
Leidsin mingi jõu endas minemaks nende usklike juurde,
kui nende üritus lõppes.
Palusin enda eest palvetada.
Üks mees, kes oli seal ametis ja vedas kogu seda üritust,
küsis mu käest:
"Veikko, kas tahaksid anda oma südame Jeesusele?"
Vaatasin talle silma ja küsisin: "Kas selline mees üldse kõlbab?"
Sest ma värisesin ja haisesin viina järele.
Mees vastas: "Just sellisena sa kõlbadki!"
Mõtlesin, et mul pole midagi kaotada,
mistõttu ütlesin: "Siin ma olen! Võta mind, Jeesus!"
Mulle kuulutati mu patud andeks. Jeesuse veres ja nimel.
"Veikko, sa saad kõik patud andeks! Lisaks veel rõõmu, rahu ja vabaduse.
Kõik on Kolgatal risti löödud ja sealt see enam ei tõuse."
Mind õnnistati usuteele.
Midagi konkreetset ei juhtunud.
Olin pettunud, et ei mingeid värinaid ega muud sellist ei juhtunud.
Kuid ma võtsin selle usus vastu.
See kõik juhtus laupäeval ja pühapäeval läksime kirikusse.
Kirikurahvas võttis mu vastu. Kõik kallistasid mind pisarsilmil.
See oli midagi kadunud poja tagasituleku sarnast.
Aasta varem trimpasin tänava teisel poolel kiriku vastas.
Sealt oli varastatud jalgratas.
Me käisime viinapoes ja jõime seal samas.
5 aastat varem, 1975.a oleks ma meeleldi kirikusse läinud,
aga Saatan ladus ette taksitusi.
Kuid siis see juhtus.
5 aastat varem Saatan ei lasknud.
Nädala pärast avastasin, et mul on kaine nädalalõpp.
Mul polnud mingit tahtmist ega isu viina järele.
Langesin voodi ees põlvili ja kiitsin Jumalat:
"Tänu ja kiitus Sulle, Jeesus!"
Ja siis tabas mind suur Püha Vaimu laeng.
Seda ei saa sõnadega kirjeldadagi.
Olin otsekui Taeva Isa süles,
kes hoolitses kõigi mu kogetud haavade, valude ja vaevade eest.
Sinust sai Jumala laps.
Jah sai.
Ütlesin ka usklikele: "Mida te räägite kitsast teest?
Taevas on ju nii lahti!"
Läks kuu aega ja ma tundsin, et mu jalad pole enam maas.
Kogesin ja nägin võimast haigete tervenemist.
Seda, kuidas raskelt vigastatud läksid jooksma,
pimedad said nägijateks ja kurdid kuuljateks.
Olin kõrval nende asjade tunnistajana.
Ja mul endal tekkis ka igatsus teha midagi Jumalariigi heaks.
Jumal vastaski korra, kui Ta ütles, mida sa tegema pead?
Olin remontimas ühte paberimasinat.
Selles linnas oli üks paberitehas, kus ma tookord töötasin.
Jumal rääkis mulle seal paberimasina peal nii selgelt,
nagu meie praegu siin omavahel räägime.
Pakkisin keset tööd oma tööriistad kokku
ja ütlesin ülemusele, et mul on linnas kiired asjad ajada.
Läksin täiskasvanute kooli, otse direktori juurde.
Ütlesin talle, et tahan õppida kirikuõpetajaks.
Ta vaatas mind natuke aega ja küsis siis: "Mida sa ütlesid?"
Tahan õppida kirikuõpetajaks.
Ta vastas: "Hea küll. Sobib."
See oli nii hämmastav.
Hiljem see direktor kolis meie majja
ja ta mäletab siiani seda päeva, kui ma ta jutul käisin.
Tedagi ehmatas ja kõnetas kõvasti minu sinna tulek.
Läbisin algul 7-9. klassi, mille kohta sain ka rootsikeelse tunnistuse.
Edasi järgnes gümnaasium
ja aastal 1985 alustasin teoloogiaõpinguid.
Kogu mu põhikooli läbimine võttis terve aasta
ja kirikuõpetajaks õppimise aeg kestis kokku 6 aastat.
Seal sees oli siis ka see teoloogiline õpe 3 aastat.
Ehk siis, see oli tõeliselt raske töö.
Nii palju aastaid pidi end sellega siduma ja põhiasju õppima.
Sa poleks sellega hakkama saanudki,
kui Jumal poleks sulle selleks jõudu andnud?
Jah.
Me õppisime koos naisega. Tema alustas juba varem.
Uppsala Toomkiriku peapiiskop õnnistas mind kirikuõpetajaks 1988.a
ja naine õnnistati diakoniks 1989.a.
Juba nende teoloogia õpingute ajal tegutses Jumal meiega väga palju.
See on võimas ja uskumatu.
Olin kunagi varem jäänud istuma. Kooli "must lammas" jäi istuma,
aga Jumal andis tarkust ja ma sain edasi.
Kui sa oma "kõrbeteekonna" ajal kannatasid,
siis Jumal näitas sulle, milline Ta on.
Just.
Jumal juhtis su naise nägemuse kaudu
Haparandasse kirikuõpetajaks.
Räägiksin veel sellest,
kuidas mul tekkis suur himu lugeda Piiblit.
Lugesin sealt kadunud poja lugu.
Nutsin ja mõtlesin,
et kuidas Taevaisa saab tuhandeid aastaid varem
selliseid asju minu kohta kirjutada?
Leidsin sellest loost iseenda.
Jumal juhib meid, kui me palvetame. Nii ütleb Tema Sõna.
Seda on tulnud teha väga alandlikult. Olen kogenud, et see on nii ja aamen!
"Mina juhin neid, kui nad liiguvad palves".
1998.a olime pool aastat Eestis.
Seejärel taotlesin pastori tööd Raahes.
Mind valiti sinna suure häälteenamusega pastoriks.
Olen olnud Raahes 13 aastat.
Nüüd olen jäänud pensionile.
Ja kuna veel jõudu ja jaksu jagub, võiks ju teha veel Jumalariigi tööd.
Alguses mõtlesin minna Rootsi sealsete soomlaste juurde,
aga Jumal juhtis mind hoopis Eestisse.
Veel seda, et kui sa olid kirikuõpetaja Haparandas ja siis Raahes,
siis need on 2 eri maad.
Milliseid erinevusi märkasid nende rootsi ja soome koguduste vahel?
Kui ma tulin Rootsist Soome, siis kogesin,
et siin on nii brežnevlik süsteem, nii jäik.
Kogu see nn "härratamine" jne.
Näiteks Rootsis ei öeldud teoloogiaprofessorile mitte kunagi
"härra professor", vaid sinatati.
Sina või sina, mul on asja ka.
Ma hämmastusin, kui kuulsin Soomes: "Härra ülempastor", "Härra piiskop".
Mõtlesin, et kuidas nii saab olla?
See oli minu jaoks uus asi.
Rootsis oli asi vabam.
Kus kirikulised suuremas janus olid - Soomes või Rootsis?
Ei oska öelda, kus seda rohkem oldi. Oli nii ja naa.
Näiteks Soomes olid suuremad võimalused ja vahendid,
kui soomlaste töös Rootsis.
Need olid Rootsis nii napid. See hämmastas.
Kui sina ja su naine olete koos neid asju jaganud
ja näinud, mida Jumal teeb.
Näinud, kui hea Ta on
ja kuidas Ta vabastas sind kõigist nendest ahelatest.
Siis kui sa näed Rootsis ja Soomes,
et inimesed on tänapäeval ahelates ja kirikud on tänapäeval pooltühjad,
siis mis mõtteid see sinus tekitab?
Seda on kurb vaadata ja kogeda.
Inimesed käivad materiaalsete asjade järel.
See on nii tugev, et vaimulik pool on minimaalne.
Inimestele tundub, et nad saavad oma tarkuse ja jõuga hakkama,
aga pikemas perspektiivis näitab see ikkagi tühjust inimeste sees.
Sa oled nüüd olnud 3 aastat koos naisega Tallinnas
ja sa täidad seal teatud misjoniülesandeid.
Käid vanglates ja eri kohtades.
Mida sa oled märganud nende 3 aasta jooksul?
Umbes pool Eesti rahvast elab Tallinnas ja selle ümbruses.
Maapiirkonnad on suht tühjad.
Maapiirkondade kogudustes on tavaliselt kuni 20 inimest ja vähemgi.
Ma käin seal teenistusi pidamas,
olles läkitatud sellise ühingu poolt nagu Rahu Sõna.
Sinna kuulub 11 töötegijat, kellest 7 on Eestis.
Seal on olnud ka paar kirikuõpetajat. On ka lastetöö tegijad ja meie.
Korra kuus käisin teenistustel meie kirikuõpetajat aitamas
ja jutlustamas.
See maakogudus, kus käib paarkümmend inimest,
ei paista kõige uuemana.
Aga nendegi eest peab hoolitsema,
kuulutades Jumala Sõna nendele vanadelegi.
Aga ma näen seda, et kogu see lugu on ära närtsimas.
Pärnus on meil igal teisel kuul jumalateenistused.
Ingeri soomlased. Nende eest tuleb kanda hoolt.
Ja kuigi paljud surevad ka juba ära, siis jumalateenistused jäävad ikka,
kuna soomlasi on veel ka Tartus, Pärnus jne.
Aga põhjust on rõõmu tunda vanglatöö pärast.
Naistevanglas on ärkamine.
Seda on võimas näha,
kuidas vabanetakse Saatana võimu alt Jeesuse nimel ja Jeesuse vere läbi.
Saatan põgeneb sealt.
Iga kord, kui seal oleme, saavad uued naised usklikeks.
Me tegutseme seal "Pisara" rühmaga.
Naised tahavad alati õliga võidmist ja õnnistust, kui nad sealt lahkuvad.
Seda on rõõm näha.
Ja meeste vanglates käime ka - 4 päeva neljas eri vanglas.
Seal kuulatakse ka Jumala Sõna.
Seda on ka rõõm näha.
Alati leiab keegi meestest Jumala.
Tartus olles on mitmed tunnistanud oma usule tulekust.
Nad räägivad ka oma palverühmadest teistes vanglates.
Rääkisid, et Eestis elavad venelased
on rohkem huvitatud Jumala asjadest, kui eestlased ise.
Jah. Näiteks Tartus on ennelõunal venekeelne teenistus.
Sinna mahub oma 50 inimest, nii et kirik on täis.
Aga kui paari tunni pärast on eestikeelne teenistus,
siis on saal pool täis.
Venelaste poole pealt
tulevad paljud uuesti eestikeelsele jumalateenistusele,
sest nad tahavad uuesti kuulata.
Neil on mingi eriline nälg Jumala Sõna järele.
Mis peaks juhtuma, et tuleks selline suur ärkamise laine?
Millised on need relvad, mis selle valla päästaksid?
Jumal saab seda teha näiteks katsumuste läbi.
Oli üks pühapäev, kui ma otsisin Jumalat.
Ka Eesti kirikul ja Eesti rahval on olnud otsingute aeg,
sest nad pääsesid vabaks rõhumise alt.
See oli otsingute aeg.
Jumal saab kõnetada mitmel moel, aga ennekõike on oluline ikkagi see,
et kuulutagem Jumala Sõna niimoodi, nagu see kirjutatud on.
Et ei hakataks seda liberaliseerima ükskõik, kus suunas,
vaid, et seda kuulutataks sellisena, nagu see on.
Tuleb kuulutada meeleparandust ja pattude andeksandmist.
Just andeksandmist tuleks kuulutada.
Aga nüüd on aeg nii kaugel, et sa võid öelda vaatajatele,
mida oma südames koged.
Kui ma kuulsin, et sellist küsimust küsitakse,
siis mu sees on pikemat aega olnud mõte: "Ole julge ja tugev!"
Kui sa saad armu saamaks Jumala lapseks,
ole julge ja tugev! Tunnista Jeesusest!
Mina tunnistasin sellest võimsalt.
Alati, kui keegi tuli küsima,
siis ma sain väe ülalt tunnistamaks Jeesusest.
Sellest, mida Jumal tegi, tõstes mu välja tänavarentslist.
Ta on olnud ustav. Ta ei peta!
Sellised on mu mõtted.
Ma kogen Taevaisa õnnistusi, väge ja julgust.
Sinu tunnistuses sellest, kui sügaval sa mingil eluperioodil oled olnud,
olles käinud patuteel
ja kuidas Jeesus on su mudast välja tõmmanud.
Tänaseks oled saanud ja saad teha Jumalariigi tööd Rootsis, Soomes
ja praegu ka Eestis.
Sul on tunnistus sellest, mida Jumal on sinu puhul teinud.
Miks Ta ei teeks sedasama ka teiste puhul.
Aitäh, Veikko ja õnnistatud töö jätku sulle Tallinnas!
Aitäh!
Kui soovid toetada Eesti TV7 tööd, helista 900 1777 (kõne hind 7)
Võid annetada ka pangaülekandega, leides me andmed www.tv7.ee
Täname!
Tõlge: Raul Jürimaa