Tervetuloa Isännän pöydässä -ohjelmaan.
Tällä kertaa vieraani on Etelä-Pohjanmaalta.
Hänen kertomuksensa tuskin jättää ketään kylmäksi.
Tervetuloa Aarre Houtsonen.
Olet Vöyriltä, joka on suomalais-ruotsalainen alue.
Petterimäki, missä olet asunut, on enemmän suomalainen - niinkö?
Se on justiin näin. Kiitos Jumalalle, että saan istua tässä.
Olen koko ikäni asunut kotipaikallani Petterimäellä.
Pieniä reissuja on ollut koti- ja ulkomailla.
Ymmärsin näin, että sulla on perhe, jossa sulla oli hyvä lapsuus.
Mutta niin kuin moni muukin sen alueen perhe, -
niin siellä ei paljon Jeesuksesta keskusteltu.
En voi sanoa mitään pahaa perheestä, isästä ja äidistä.
Köyhyyttä oli. Leivästä oli pula ja aina oli nälkä.
Isä ja äiti oli hyvät.
Ne ohjasi ja neuvoi. Niitä kunnioitettiin vielä siihen aikaan.
Te veljekset - ja isä myös - olitte metsureita.
Siihen aikaan metsurin työ oli aika rankkaa työtä.
14-15 vuotiaana se oli lähdettävä tienaamaan.
Ei ollut mitään muuta mahdollisuutta.
Isä oli metsuri, samoin kuin me kaikki viisi veljestä.
Jokaiselle meistä on tapahtunut eri asioita.
Oliko niin, että sinun nuoruutesi oli kohtuullisen seesteinen?
Että mitään kummallista siinä ei ollut?
En voi paremmin kehua, miten nuoruuden sain viettää. Olin kiltti.
Kouluaikana opettajat ja kyläläiset tykkäsivät.
Se meni näin 15-vuotiaaksi.
Kun aloin mennä tanssimaan, niin tuli nämä likat.
Niitä oli joka sormelle ja varpaalle.
Sitten alkoi valehtelukierre. Olin raittiina.
Otettiin tyttökavereita. Jeesuksesta ei ollut hajuakaan.
Kun olin raittiina, niin se aika oli kaikkein parasta.
Sitten tuli viina mukaan kuvioihin.
Se tuli armeijan jälkeen?
Kyllä. Armeijassakin olin vielä huippu-urheilija.
300 henkilön hiihtokisassa tulin ykköseksi.
Olen puolihuumorilla sanonut, että Jumala voi käyttää viinakin.
Se olisi ollut maailman kunniaa, -
mutta mä annan kunnian muille tänä päivänä.
Sanoit, että armeijan jälkeen alkoi asteittain viina viemään, -
oliko se kaveriporukka vai millä tavalla se tapahtui?
En syytä kaveriporukkaa enkä mitään.
Mun itsetunto oli aika heikko loppujen lopuksi.
Kun ensimmäiset ryypyt otti, -
niin sitä meni vaikka takapuoli edellä puuhun. Millään ei ollut mitään väliä.
Metsurina ns. voimaa oli, vaikka olenkin vähän kuikelon näköinen.
Nyrkkeiltiin, harjoiteltiin ja painittiin ennen vanhaan.
Selvinkin päin sillä nostettiin itsetuntoa vaikka tanssipaikoissa.
Jos tuli kyröläisiä tai härmäläisiä, -
niin sitten mentiin ja lintattiin niitä vähän. Häpeän näitä tänä päivänä.
Jouduitko virkavallan kanssa tekemisiin?
Poliisiautoon olen joutunut, mutta en putkaan.
Sitten on jotain sellaista, jota en halua kertoa.
Mutta ne ei kuulu nuoruuteen. - Aivan.
Tämä 20-30 v. ikävaihe oli sulla todellakin kostea.
Et varmaan haluaisi sitä toista kertaa elää?
Juopottelu ja kosteus - miksi sitä nyt sanotaan - ei aina ratkaise, -
koska mulla oli ulkokuori kunnossa.
Aina fiksu vaatteiltani ja vastaavaa.
Ulkokuorella on hyvä hämätä.
Viinamäärä ei ollut niin hirmu.
Mutta se omantunnon tuska joka ainuan ryyppyreissun jälkeen.
Kun tuli kotia, häpesi ja yritti olla piilossa.
Kun menin naimisiin, ja tuli perhe, -
niin tuli viina siihen mukaan kanssa.
Se tuli myös perheeseen mukaan?
Tottakai se tuli. Naimisiin menon jälkeen se lisääntyi, -
ja mun elämä meni niinku "ulalle". En ymmärrä miksi juuri silloin.
Yleensä perhe tuo rakkauden kotiin, mutta meille kävi päinvastoin.
Kyllä.
Sä varmaan mietit ja jouduit kohtaamaan...
Sähän olit tuolloin jo taksissa? - Ei.
Jouduit kuitenkin kohtaamaan ihmisiä, jotka olivat uskossa.
Sä jollakin tavalla katsoit, että mä en noihin halua kuulua.
Mä en tuntenut ketään uskovaista Petterimäellä tai Vöyrillä, -
jos näin raakasti sanotaan.
Kyllä mut on lapsena kastettu ja kirkossa oon käyny.
Mutta kukaan ei tunnustanut Jeesusta, -
ja kysynyt, että ootko sä uskossa. Ei.
Vähän alle kolmekymppisenä ensimmäisen kerran kuulin, -
että Jeesus on.
Mun toiseksi vanhimmalla veli- pojalla oli haku päällä paremmin.
Se puhui joskus Jeesuksesta.
Mielestäni olin kova jätkä, ja sanoin, että älä mulle ala lässyttää tällaista.
Jälkeen päin sä ymmärrät, että Jumala puuttui sinun peliisi.
Silloin kun se puuttui, niin se oli sulle vielä hakusessa.
Kerrotko, mikä johti sinut uskon polulle?
Täysin hakoteillä oli mulla uskon asiat. Synti johdatti mut uskon polulle.
Nykypäivänä ei puhuta siitä, mikä on synti.
Suurin synti on olla erossa Jumalasta. Sitä ei tajua, ellei ole tullut uskoon.
Kerran kotona vaimon kanssa, - mulla on hyvä vaimo, ihana ihminen.
Hän piti kodin kunnossa, mutta siitä puuttui se joku.
Ja sitten siinä napusteltiin. Siitä on jo pitkä aika.
Siellä yhdessä ryypättiin.
Meillä oli pienet lapsetkin - Satu ja Sari siinä nukkumassa.
Tuli mustasukkaisuuskohtaus, olin mustasukkainen.
Naapurissa oli yksi uskova tyyppi.
Kerran kun käveltiin hirvimetsällä - niin mun velipoika tappoi itsensä.
Tämä naapuri antoi alkuun mulle hengellisiä kasetteja.
Käveltiin hirvimetsällä ja muistan vieläkin, kun tämä naapuri kertoi -
kuinka hän on tullut uskoon, vain lyhyesti.
Sitten kun tuli tämä yöllinen yhteenotto, -
niin mun oli pakko soittaa tälle naapurille.
Ne olivat ne sanat, miten hän on tullut uskoon.
Hän kertoi, miten oli kaatanut viinat pois, mikä oli mielestäni hukkaamista.
Sitten siinä yhteenotossa vaimon kanssa hajosi puhelimet.
Vaimo oli myös ottanut ja sanoi, -
että sä meet sitä naapurin akkaa katsomaan - tai jotain tällaista.
Mulla oli hätä.
Mun oli pakko päästä sen uskovan kaverin luo hänen sanojensa vuoksi.
Senkin muistan, että emäntä otti hirvikiväärinkin seinältä.
Silloin sai pitää vielä kiväärejä seinällä.
Silloin tilanne ei huvittanut, mutta nyt kyllä.
Menin yläkertaan itkien.
Ennenkin tuli riitoja, että pääsin kapakkaan. Keksin aina syyn.
Siinä oli ryyppykavereita eri ammattiryhmistä.
Jotta pääsee kapakkaan, niin sitä keksii kaikenlaista.
Menin sinne yläkertaan, ja sieltä sain soitettua.
Soitin, että voitko sä tulla Vöyrin keskustaan.
Mulla oli matkaa keskustaan noin kilometri.
Itkin koko matkan kodista keskustaan.
Ennen laulelin, että nyt pääsen kapakkaan, mutta silloin tuli itku.
Jätkä itki koko matkan kävellessä keskustaan.
Sitten mulle tuli hätä - eihän kännykkää siihen aikaan ollut -
auto ei olekaan täällä. Mitäs mä nyt teen? Mihinkä mä meen?
Nyt on tiet suljettu. Enää ei pääse mistään läpi.
Ylhäälle päin oli tie auki - nyt sen vasta ymmärrän.
Pitkän ajan päästä se auto tuli.
Mä istuin sen uskovan autoon. Olin niinkuin uusi heppu siinä.
Sitten juteltiin ihan normaalisti niin kuin tässä nyt.
Ikään en siinä naapurissa käynyt.
Mä en uskovien luona käy. En astu kynnyksen yli.
Sitten yöllä mentiin sinne.
Tämä kaveri vain jutteli kaikista asioista.
Aika kännissä olin, mutta muistan kyllä.
Sitten kello oli 3-4 aamuyöstä.
Hän kysyi, että onko sun puolesta ikänä rukoiltu. Vastasin, että ei ole.
Rukoillaanko? Me polvistuttiin.
En mä mitään kokenut. Mutta tämä oli yks ratkaisu.
Ikänä en ollut hengellisissä kokouksissa ollut, paitsi kirkossa.
Vapaassa suunnissa, en missään.
Koska siellä on puhuttu niin paljon sontaa.
Siellä mummot hyökkii, repii ja tekee mitä tahtoo.
Siellä yöllä mä lupasin, että lähden hengelliseen tilaisuuteen.
Sitten se kaveri vei mua kotiin. Kauhea mennä kotio.
Mulla pyörii päässä "olet luvannut mennä hengelliseen tilaisuuteen".
Kauhea häpiä - häpiä, häpiä.
Kello tuli viis. Promilleja ei juuri enää ollut.
Sitten tuli tuskan hiki, ja mä lähdin ajamaan sinne.
Saatana kuiskii korviin: "Sä oot munannut ittes."
"Sä oot itkien mennyt sinne, ja rukoiltu muka sun puolesta."
Sitten menin sinne kotia.
Seitsemältä alkas se kokous.
Pysäytin auton lähelle sitä taloa.
Toinen sanoo: "Et mee, et mee. Sä oot häpäissyt kaikki."
Sitten sain voiman.
Mä menin sinne, ja he sanoi: "Hyvä, kun tulit."
Siellä kylällä oli yks metsuripariskunta tullut uskoon.
Ajateltiin, että haetaan hekin mukaan.
Sitten istuin siihen uskovan autoon. Ei mentykään mun autolla.
Ajattelin, että se vasta suuri virhe olisi ollut.
Mä olin kuin jänis piilossa, ettei mua vain nähdä.
Istuin uskovan autossa, enkä tiennyt asioista. - Joo.
Sitten haettiin se pariskunta. Ne oli hiljaa takapenkillä.
Sitten oli Härmään mennessä kauhea tilanne.
Se oli vapaakirkko minne mentiin.
Ajattelin, kuinka julkeen mennä sinne. Siellä on synkkää ja kauheaa.
Nutturapäiset mummot sekä vaarit istuu siellä.
Avasin oven, ja ajattelin "Mikä paikka tämä on?"
Siellä oli entisiä ryyppy- tyttökavereita, jos näin voi sanoa.
Se kaipuu oli valtava.
Siellä laulettiin vanhoja lauluja.
"Golgatalle saa ihmeellinen vain yksi risti..."
Silloin itku rupes tulemaan. Jumalan henki kosketti.
Kokouksessa olen kuullut, kuinka roskalaatikosta noussut, -
kaikkensa menettänyt tyyppi, on kertonut hirvittäviä kertomuksia.
Kun tavallisessa villapaidassa olleet julistivat evankeliumia, -
niin se meni mun sydämeen.
Onko tuokin tyyppi voinut pelastua? Miksen minäkin voi pelastua.
Siis siellä Kauhavalla tapahtui se todellinen uskoontulo, -
ja se muutti sun elämän. - Kiitos tuosta, että muistit.
Sellainen tilanne. Siitä meni vähän aikaa - melkein lähempänä vuotta.
Kävin paljon kokouksissa.
Siellä kysyi joku, että haluatko sä antaa elämäsi Jeesukselle?
Sanoin "En, en mä tartte mitään Jeesusta" siellä kokouksessa.
Sitten se naapurin kaveri soitti, että oot sä käynyt kasteella?
Mulla ei ollut hajuakaan kasteesta. Sitten mä lähdin sinne.
Oli sovittu, että sama porukka läh- tee taas hengelliseen kokoukseen.
Meillä oli vaimon sukulaisia vierailulla, -
ja ajattelin, että lähtisivät äkkiä pois, mun on pakko päästä sinne.
Sitten kun lähdin ajalemaan, kaikki oli jo mennyt.
Kauhavalta tunsin viinakaupat, oikeussalit ja kapakat, -
mutten näitä Herran huoneita. Ja ison kirkon kyllä tiesin.
Mutta en tiennyt vapaakirkkoa tai helluntaikirkkoa.
Oli kesä. Mulla oli hienot vaatteet - ulkokuori silloinkin kunnossa.
Muistan, kun lähdin ajelemaan Kauhavan keskustaan.
Se oli niin hiljainen paikka. Ja ei ollut kännykkää.
Millä mä osaan tänne? Yks mies tuli polkupyörällä.
Mä kohteliaana miehenä nousin autosta.
Sanoin "Anteeksi, että häiritsen. Missä on Kauhavan vapaakirkko?"
"Kun mun pitää päästä sinne puhumaan." - tällaisen pamautin.
Kohotin omaa itsetuntoa näin. Esiinnyin saarnaajana, ymmärrät?
Sinne oli helppo osata. Kirkon piha oli autoja täynnä.
Kello oli pari minuuttia yli yks.
Ihan niin kuin minua varten oli yksi vapaa autopaikka rappujen vieressä.
Ei ollut invapaikka.
Menin sisään ja kirkko oli täynnä. Etupenkissä sattui oleen ne tutut.
Siellä oli yksi paikka, niin kuin valmiina.
Kun ne Petterimäen ystävät kastettiin, -
niin sitten kävi sellainen tilanne, -
mitä mä en ollut ikinä aiemmin kokenut.
Sellainen Henki, mikä siellä oli.
Kun tilaisuus oli loppu...
Jouni Jääskeläinen oli saarnaajana.
Hän kysyi "Onko täällä ketään, joka haluaa antaa elämänsä Jeesukselle?"
Mä menin sinne etehen.
Mä kuvittelin, että se on samanlaista -
kuin luterilaisessa kirkossa kaikki menee ehtoolliselle.
Mä olin polvillani siellä alttarilla, kauan kattoin, -
hiki alkoi valumaan, ja tuska tuli.
Sitten tuntu, että kauan meni. Joka paikasta valui hiki. Häpiä tuli.
Saarnaaja kysyi, että haluatko, että puolestasi rukoillaan?
Haluatko antaa elämäsi Jeesukselle?
En mä pystynyt mitään sanomaan. Mä nyökkäsin.
Tässä oli se mitä sanoin kysyessäni reittiä Kauhavan keskustassa.
Kysyin missä se on, mä meen puhumaan.
Mä puhun Jeesukselle. En papille enkä seurakunnille.
Jeesus auttoi. Siitä lähti mun elämä.
Silloin synnyin uudesti ylhäältä, vaikka olin ennenkin käynyt.
Sitten kotia.
Annalan Martti - taivaan oma varmaan - tuli, kätteli ja sanoi -
"Ei terveet tartte parantajaa, vaan sairaat"
Sitten lähdin Kauhavalta kohti Vöyriä, noin 50 km.
Noin viidelle todistin Jeesuksesta sillä matkalla.
Tietenkin menin kotiin todistamaan. Todistin äidille ja veljelleni.
Ei ollut helppo mennä todistamaan, -
kun saatana kuiskii, että olet munannut niin paljon.
Halusin nähdä äidin kasvot. Miten hän reagoi, -
kun poika on aiemmin resunnut ja nyt puhuu Jeesuksesta?
Varasin sellaisen tilanteen, että näen äidin kasvot.
Äiti tuli, ja sanoin hänelle, että olen tullut Kauhavalta, -
ja olen antanut elämäni Jeesukselle.
Sitten menin vaimolta pyytämään. Menin kotiin ajamaan.
Sanoin, että anna anteeksi.
Olen antanut elämäni Jeesukselle, ja olen tullut uskoon.
Sitten tuli yksi parhaimpia kavereitani.
Paljon ryypättiin, tapeltiin ja seikkailtiin poikamiesaikana.
Se oli paras kaverini. Kun sille kerroin, niin sehän oli aivan eläin.
"Sä oot aivan idiootti", ja "Sehän sulle sopii".
Mutta se ei merkitse mitään.
Kiitän tänä päivänä näistä asioista. Kaikki on Jumalan johdatusta.
Sä oot kuitenkin ollut yli 20-vuotta taksikuljettajana.
Sä olet tänä uskon aikana tavannut paljon ihmisiä.
Tunnet ympäristön, ja tiedät miten tavalliset ihmiset elävät.
Joskus nuoruudessasi sanoit, -
että minä en koskaan ainakaan vankilaan tule.
Mutta Jumala käänsi senkin omalla huumorilla toisella tavalla.
Olet käynyt vankilassa aika paljon.
Vankilalähettinä olen vankilassa pitänyt jumalanpalveluksia.
Vankilassa ei ole koppeja, vaan ne ovat väliaikaisia koteja.
Olen käynyt kyllä siellä.
En tyrkytä tätä kellekään. Kukaan ei niin alhaalla kulje.
Mun vanhin velipoika on istunut vankilassa kuolemantuottamuksesta.
Hän ajoi henkiltä 17-vuotiaan pojan.
Olin kakskymppinen siihen aikaan.
Kävin tervehtimässä sitä vankilassa silloin.
Tein silloin lupauksen, että en ikinä tule vankilaan.
Olen ollut vapaaehtoisena yli 25 vuotta. Nyt olen vankilalähettinä.
Kaikki on Jumalan kunniaksi.
Aika menee lujaa. Meidän pitää vähän tiivistää.
Kun keskustelen kanssasi, niin tämä usko on ollut totta sinun elämässäsi.
Sulla on taksissa ollut paljon vaaratilanteita.
Monta kertaa on yritetty päästää sinut päiviltäsi.
Mutta sun aseenasi on ollut Jeesus. Eikö niin? - Aivan.
Niitä on niin paljon, enkä yleensä viitsi puhua niistä.
Osa istuu linnassa tällä hetkellä.
Olen ystävä kaikille, ja he ovat ystäviä mulle. Enkä halua sanoa nimiä.
Ne on yleensä huumeissa tai päihteissä. Ei ne edes tajua.
Taksissa on kuristettu, ja on ollut puukkoja.
En ole ikään vastannut pahaan pahalla.
En ole ensimmäisenä mennyt soittamaan poliisille.
Mä en rikollisuutta hyväksy.
On käynyt näin, että olen joutunut painimaan, -
ja joutunut pistämään kenttään.
Mä sanon, että eks sä tiedä, että Jeesus Kristus on mun Herra.
Jumala on mun puolellani, kukaan voi olla mua vastaan.
Olen ollut monissa vaaratilanteis- sa, mutta aina Jeesus on auttanut.
Vaikka kuinka kovia karjuja on ollut, niin porukka on lähtenyt pois.
Sä olet joutunut näkemään henkivaltojen todellisuuden.
Ja se, että sulle 3 vuotta sitten tuli tällainen burn-out, -
niin olet nähnyt, miten pohjalai- sesta, voimakkaasta ihmisestä, -
joka on selviytynyt, niin yht'äkkiä tuleekin sellainen pimeä vaihe.
Ei oikein toimi mikään.
Koko tämä uskon aika on ollut mulle polvitie, se on ollut itkun tie.
Mutta se on ollut se paras tie.
Olen loppuun palaneita ihmisiä näh- nyt mielisairaalassa ja taksissa.
Mä on aina ollut vähän ylimielinen.
Kiitos Jumalalle, nappas. Joka sen käy läpitte...
Ihminen ei itse pysty hallitsemaan yhtään mitään.
Mulla oli ikkunaverhot kiinni, olin peiton alla piilossa.
Vaasasta en osannut kotia. Ääniä päähän yöt. Hikosin.
Aivan tuskaa. Ääniä päähän.
"Tapa itses. Oot niin inhottava. Kaikki vihaa."
Mitään positiivista ei ollut.
Monet uskovat antoivat sellaisia neuvoja, -
että rukoile, rukoile, rukoile. Lue Raamattua.
Sehän on aivan järkeen käyvää.
Vaimo oli yötuurissa
Vaimo ei ole uskossa eikä lapsetkaan.
Hain Raamatun yöllä monet kerrat.
Mutta mitenkä kävi, kun jäppi ei pystynyt avaamaan sitä Raamattua.
Ei pystynyt avaamaan Raamattua, niin lue siinä sitten.
Yleensä rukoillaan pitkä litania, niin minäkin yleensä teen.
Mikä auttoi oli se, että sanoin -
"Auta Jeesus, minä en jaksa. Auta Jeesus, minä en jaksa."
"Anna anteeksi mun synnit. Olen aina halunnut olla nöyrä, -
"mutta tee Jeesus musta vielä nöyrempi."
Ihmispelot lähti pois. Kaikki lähti pois.
En ole tarvinnut mitään lääkettä.
Psykiatrit, lääkärit, kuntoutuksessa kaikki ihmettelevät, -
miten sä olet selvinnyt? Vain Jeesus auttoi mua.
En ole lääkkeiden tai psykiatrian vihaaja. Ihmisiä me tarvitaan.
Tulee vielä aika, jolloin meille jää vain Jeesus.
Ei me voida pitää äidistä, vaimosta, lapsista,... kiinni. Vain Jeesus jää.
Tänä päivänä mä kiitän siitä, että olen saanut kokea tämän.
Olen menettänyt taksityöni - ei pystynyt mihinkään.
Ennen ajattelin, että pääsisin pois tästä.
Tämä oli Jumalan työtä kaikki.
Jumala voi panna pahankin palvelemaan hyvää.
Tämän olen nähnyt elämän aikana.
Kuntoutusvaiheiden aikana sä olet nähnyt kymmeniä ihmisiä, -
joille sinä olet voinut viedä evankeliumia, kertoa Jeesuksesta.
Se pitää paikkansa. Ikään en tyrkytä. Kerron, mitä ittelle on tapahtunut.
Haluan tästä lääkitysjutusta sanoa... En ole lääkkeen vihaaja.
Mulla Jumala auttoi, ei tarvinnut lääkettä.
Kun oon itte ollut mielisairaanhoitajana -
sinne on tuotu aika terveen oloisia kavereita.
Hetken päästä niillä kuola valuu suusta, ja menevät näin alhaalla -
lääkitys on tehnyt.
Tottakai niitä on psykoosissa oleviakin.
Mulla ei ollut minkäänlaista väki- valtaa, vaikka olin täysin loppu.
Jumala antoi siinäkin sen rakkauden.
Olen antanut anteeksi kaikille, ketkä muakin kohtaan on hyökännyt.
Olen 30-vuotta pyydellyt anteeksi. En tavan vuoksi kohdatessa.
Olen saanut kertoa, että Jeesus on mun Herra.
Nyt Aarre voit meidän katsojille sanoa, -
mitä Pyhä Henki sinulle sanottavaksi antaa. Ole hyvä.
Yksinkertaisesti: Me ollaan liian pieniä me ihmiset, -
me ei olla pölyäkään.
Olokoon ihminen kuinka hyvä tai huono, -
niin Jeesus on ainut, joka voi auttaa.
Sinäkin, joka olet toivottamana siellä sairasvuoteella, -
vankilassa, huumeporukka, alkoholisti, avionrikkoja, vaikka mikä olet.
Kun annat elämäsi Jeesukselle, niin elämäsi muuttuu.
Kaikki on syntiä tehneet. Ei ole yhtään synnitöntä.
Haluan kiittää ainoastaan Jeesusta Kristusta, että saan olla kertomassa.
Jumala siunatkoon koko Suomen porukkaa, -
ennen kaikkia niitä, jotka ovat halveksittuina, aliarvostettuina.
Teille eniten siunausta.
Kiitos Aarre, että tulit ja kerroit sellaisen punaisen langan, -
miten Jeesus on sun elämässäsi merkinnyt, -
ja miten tärkeänä Hänet näet.
Uskon näin, että tämä ohjelma kyllä koskettaa hyvin monia katsojia.
Kiitos sinulle.
Sinä edelleen käyt vankilalähettinä eri paikoissa.
Herra kaikessa sinua johdattakoon. Kiitos.
Kiitos. Kaikki tarvitsee Jeesusta. Amen. - Amen.
Olet juuri katsonut Isännän pöydässä -ohjelman.
Mikäli tämä ohjelmasarja on koskettanut sinua, -
voit olla tukemassa tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077, -
tai voit lahjoittaa pankkitilille, jonka viitenumero näkyy ruudussa.
Kiitos.
Tekstitys: Ilpo Törnqvist