Tervetuloa Isännän Pöydässä ohjelmaan.
Tämänkertainen vieraani on Kari Teittinen.
Työskentelet sydänkirurgina Meilahden sairaalassa. - Kyllä.
Mutta ennen kun mennään nykypäivään, mitä sydänkirurgia on -
ja missä työskentelet, niin sitä ennen mennään lapsuuteesi.
Missä synnyit ja kävit koulusi?
Kotikunta on Ruokolahti, synnyin Lappeenrannan keskussairaalassa -
mutta Ruokolahti oli pikkukunta sillä alueella.
Varsinaiset kouluni olen käynyt Kymenlaaksossa -
Kotkan ja Kymin alueella. - Joo.
Millaiseen perheeseen synnyit?
Synnyin esikoisena perheen.
Isä opiskeli opettajaksi ja useita paikkakuntia tuli koluttua läpi.
Meitä oli 4 sisarusta vuonna -64.
Miten muistelet lapsuutesi aikaa noin yleisesti ottaen?
Ensimmäiset muistikuvat alkaa olla, kun asuimme Keski-Suomessa -
Pihlajavedellä noin - 64 tai -65. Sieltä alkaa olla ensimmäiset muistikuvat.
Sen jälkeen tietysti enemmän. Oli paljon pieniä paikkakuntia, -
missä asuimme ja isä oli opettajana. Isän työn perässä mentiin.
Miten koet sen, että oli monta asuinpaikkaa.
Juuri kun oli ehtinyt kiintymään jonnekin niin piti muuttaa.
Varmasti alkuvaiheessa, mutta sisarussuhteet oli, -
että me keskenämme paljon leikittiin. Ehkä oli niin, -
että ei niin herkästi tutustunut muihin kavereihin mutta myöhemmin kyllä.
Ehkä se loi tietynlaista levottomuutta mutta se korjaantui myöhemmin.
Ymmärsin, että kun synnyit, niin perheesi ei ollut uskovainen perhe.
No ei ainakaan mitenkään selkeästi ole ollut.
Mutta varsin nuorena kuitenkin -
kohtasit jo uskonasiat -
ja ilmeisesti myös vanhemmat samoihin aikoihin.
Kyllä itse asiassa isällä ja äidillä oli varmasti oma murrosvaiheensa -
ja asuimme Kotkassa.
Isä ja äiti ohjasi niin sanotusti oikealle tielle.
Kotkassa oli hengellinen kokous- sarja, jota ulkolainen lääkäri -
Michael Harry oli pitämässä.
Isä ja äiti sitten ohjasi meidät tälle tielle, -
jossa Jeesusta seurataan, -74 syksyllä.
Olit silloin muistaakseni 14 v. - Kyllä.
Samanikäiset koululaiset ja muut -
niin moni ei ollut ehkä kohdannut Jeesusta.
Ei ja kyllä se tuli esille koulussakin.
Kävin Kotkassa oppikoulua ja tietysti kaverit vähän ihmettelivät, -
että olenko jotenkin pimahtanut. - Aivan.
Se on varmasti tänä päivänä näin monen kohdalla, -
joka ei ole sitä kohdannut.
Kävit ylioppilaaksi Kotkassa.
Kävin ylioppilaaksi vähän mutkan kautta.
Olin lukiossa mutta sitten motivaatio loppui -
ja tein sellaisen mutkan, että kävin armeijan.
Olin huonekaluliikkeessä töissä hakemassa motivaatiota.
Menin takaisin lukioon vaikka olin kavereille sanonut, -
että lukio ei ole minun homma.
Kuitenkin olet näin pitkälle opiskellut, myöhemmin käydään sitä läpi.
Mikä teki sinusta silloin haluttoman näihin lukuhommiin?
Varmaan se oli seurustelusuhde, kun oli Rovaniemellä asti -
tyttöystävä ja jotenkin vain motivaatio loppui.
Se on ehkä meidän poikien ja miesten ongelma, -
että pitäisi istua ja lukea niin siinä ei ole paljon käytännön hommaa.
Pitäisi olla käytännön läheisempää niin pysyisi mukana paremmin.
Suoritit kuitenkin lukion ja pääsit Kuopion Yliopistoon -
opiskelemaan lääketiedettä.
Kyllä, eri vaiheiden kautta, kun sain lukion suoritettua -
ja pääsykokeet onnistuivat.
Lähtöpisteet eivät olleet hyvät mutta se kolahti kohdalleen.
Aikaisemmin olin yrittänyt Tampereelle mutta en päässyt.
Mentiin avioon ja appiukkoni neuvoi, -
että ala pitämään itse valmennuskursseja.
Pidin Kotkassa ja Kymenlaaksossa -
ja useampi meidän 5-6 hengen ryhmästä, jota vedin, pääsi läpi.
Miten hänellä oli näin viisas neuvo?
Hän oli varmaan itse nähnyt, että kannattaa opiskella ja lukea -
tällaista käytännön harjoitusta ja se oli hyvä neuvo.
Miten valitsit nimenomaan lääketieteen?
Yhtenä osana on se, että sairastelin lapsena hyvin paljon.
Olin paljon koulusta pois ja eräs lääkäri, joka piti -
asumallamme kylällä vastaanottoa ja kävimme hänen vastaanotollaan.
Hän sanoi, että lue itsesi lääkäriksi.
Se varmaan jollain tavalla jäi tänne takaraivoon elämään.
Miten maistui opiskelu lääkäriksi?
Osa aineista maistui mutta oli aineita, -
jotka tuntuivat, ettei kerta kaikkiaan tästä tule mitään. - Kyllä.
Olet nyt ollut lääkärinä ja sydänkirurgina, -
johon erikoistuit jo Kuopiossa?
Itse asiassa siellä erikoistuin kirurgiksi mutta Helsingissä -
erikoistuin sydänkirurgiksi ja sain -
sydänkirurgian erikois- lääkärin oikeudet v. 2000.
Kun en itse tunne tarkkaan erikoistumisia -
niin millä tavalla, oletan siinä tarvittavan muutakin -
kuin teoreettista tietoa, kun olet sydänkirurgi.
Se on käytännön työtä ja osa vai- heista tehdään keskussairaaloissa -
ja osa yliopistosairaaloissa.
Se tarkoittaa, että koko perhe muuttaa paikasta toiseen.
Käytännön työtä se on ja siihen kuuluu teoreettiset opinnot ja muut -
mutta se on käytännön työtä.
Miten kuvailisit sydänkirurgin päivittäistä työtä?
Se on pitkälti käsityötä ja olen aina tykännyt tehdä käsilläni.
Se on hyvin pitkälle käsityötä. - Joo.
Vaikka nykytekniikka tuo uudenlaisia sovellutuksia -
robottityötä ja muuta mutta aina kädet ohjaa.
Onko niin, että kouluaikana se ei huvittanut -
niin piti löytää se, missä voit käyttää käsiäsi.
Kyllä varmasti on näin. Lapsuudesta on jäänyt kuva, -
että olen touhunnut.
Isä oli koulussa opettajana ja koulun veistosalissa -
jo pienenä poikana tein jotain puusta ja se oli varmaan sitä -
isältä saatua oppia, koska isä teki paljon käsillään.
Nuoruudessa korjailin mopoja, autoja ja rakensin mikroautoa.
Sellaista tekemistä, että puhuminen on jäänyt vähemmälle.
Sitäkin olisi tarvittu mutta käsillä tekeminen on omanlainen vahvuus.
Tässä vaiheessa joutuu opettelemaan puhumista.
Kun teet sitä, päivittäin potilaat vaihtuu, -
mistä saat innon lähteä aina uuteen ja uuteen leikkaukseen?
Jokainen potilas on omanlainen haaste ja se, että voi nähdä -
työn jälkiä ja ennen kaikkea, että voi auttaa potilasta.
Siinä yhdistyy se, -
että voi pienessä mittakaavassa auttaa potilasta.
Se on ehkä miniluomista.
Totta kai valovuoden päässä siitä, mitä Luoja teki -
mutta voidaan jotain asioita, -
jotka ovat sairauden takia menneet tukkoon ja rikki.
Me voimme osaltamme mahdolli- suuksien mukaan korjata sitä.
Vihjaisit siihen, mitä Luoja on luonut, niin tähän vähän pysähtyisin.
Sinähän katsot tavallaan Luojan luomaa ihmistä. - Kyllä.
Mitä ajattelet kirurgina, että millainen luomus ihminen on?
Se on aivan upea kuin taideteos ja kerta toisensa jälkeen -
elää sydämessä se ajatus, että tämä ei ole sattumalta tullut -
niin kuin tuntemattomassa sotilaassa jostain ahvenesta.
Mutta ihminen on niin upeasti tehty jokaista pientä piirtoa myöten, -
se että se olisi sattumalta syntynyt, siihen minulla ei ole uskoa.
Kun peukaloit eniten sydämen alueella -
ja näet monenlaisia Jumalan rakenteita -
kaikennäköisiä asioita, joita on vaikea kuvailla.
Millä tavalla ikään kuin kohtaat Luojan, kun katsot sydäntä?
Ensinnäkin tietysti sydän, minkä kanssa teen päivittäistä työtä -
on sellaisenaan, että sydän kun sykkii rennosti -
niin se on upeata katseltavaa.
Se puhuu myös siitä, että Luoja on tämänkin luonut.
Johtuen erilaisista asioista, kun on mennyt pieleen -
sairaus tai jokin muu ja elintavoista johtuvia asioita, -
kun kaikki ei ole hyvin, se ei ole kivaa katseltavaa.
Raamatussa puhutaan, että sydämestä elämä lähtee.
Puhutaan paljon sydämestä niin mitä ajattelet -
tarkoittaako se sydänelintä vai onko se laajempi käsite?
Varmasti sekä että. Sydämestä lähtee elämä jos sydän jaksaa pumpata -
ja veri kiertää niin elämä syntyy.
Sitten kun ajatellaan pään- ja sydämestä lähteviä ajatuksia -
niin se on varmaan sitten laajempi kokonaisuus.
Osa on olemustamme ja sitä miten sen käsittää.
Se on laajempi. - Jos ajatellaan verta, niin veri on myös hyvin sellainen, -
puhutaan verestä, veressä on voima ja siinä on elämä.
Juuri näin, että elimistössä ja missä tahansa veri kiertää hyvin -
se synnyttää elämän. - Joo.
Jos veri ei kierrä niin tulee kuolema. - Niin.
Teillä on varmaan huoli siitä, jos ihmiset eivät liiku riittävästi.
Se on tietenkin yksi tekijä ja on paljon muitakin tekijöitä.
Varmaan on myös geneettisiä.
Varmaan geneettinen on yksi tärkeimmistä asioista -
ja elintavat vaikuttavat hyvin paljon. - Kyllä.
Et ole ainoastaan harrastanut praktiikkaa Suomessa -
vaan olet ollut aika paljon Israelissa. - Kyllä.
Mikä sai sinut kiinnostumaan Israelista?
Se menee niinkin kauas kuin vuoteen -92, -
joululomalla Lappeenrannassa apulaislääkärinä luin erään kirjan.
Vaimo oli voittanut arpajaisissa 3 kirjaa ja yksi kuvasi -
Jerusalemin murhe- näytelmää riemuvoittona.
Kun luin tämän kirjan niin elin juutalaisen kansan Israelin vaiheita.
Se kolahti niin syvästi olemukseen, että sen jälkeen aloin tajuamaan.
Luettuani muitakin kirjoja jotenkin tajusin, että sen -
menneisyyden, mitä me ns. kristityt olemme tehneet juutalaiselle kansalle.
Se yhteys, mikä alun pitäen piti olla -
mistä Jeesus puhuu ennen kuole- maansa, että he yhtä olisivat.
Se hyvin pian murtui.
Siitä tuli sellainen asia, -
me alettiin juutalaisia kohtelemaan pahoin ja eri lailla.
Monennäköistä pahaa tehtiin. Se herätti halun sisimmässä, -
että jos voin esimerkiksi työni kautta palvella juutalaista kansaa.
Haluaisin tehdä sen ja totta kai se kosketti koko meidän perhettä.
Erilaisia asioita ja yksi merkittävä asia on mm. ollut -
juutalaisesta kulttuurista perjantaisin sapattiateria.
Se oli minulle ja perheelle hyvin kokoava, -
kun meillä ateriayhteys oli kärsinyt tietyistä syistä.
Se oli ihan hoitava ja parantavakin kokemus, -
että kerran viikossa ainakin kokoonnutaan yhteen, -
syödään yhdessä ja siunataan Israelia.
- Raamattuhan puhuu, että sapatti on ihmistä varten.
Juuri näin. - Se on juuri perheitä ja yksilöitä varten.
Se on aika, joka erotetaan muusta arjesta. - Kyllä.
Olet asunut aika paljon Israelissa, -
ja nähnyt mitä tapahtuu klo 18.00 perjantaina Israelissa.
Bussiliikenne loppuu, ravintolat mene- vät kiinni, vaikka on myös sekulaaria, -
niin siitä huolimatta sapatti pidetään.
Se on aika havahduttavaa aina uudestaan, että kaikki pysähtyy.
Juna- ja bussiliikenne perjantai- iltapäivällä hyvissä ajoin -
ja kaikki, että rauhoitutaan, kun työtahti on muuten hyvin hektistä.
Nämäkin ihmiset, jotka ajavat junaa pääsevät lepäämään.
Mitä ajattelet, kun Suomessakin on kaupat auki 24 h 7 päivää viikossa.
Siis aina on kauppoja ja hyvin monet ovat sunnuntaina auki.
Meillä ei ole mitään tällaista erotettua päivää.
Sillä tavalla tekisi hyvää, että olisi ja seisahtuisi vähäksi aikaa.
Olisi kaikilla mahdollisuus levähtää ja olla perheen keskellä.
Totta kai siellä toimii terveyden- huolto ja tarvittaessa kaikki hoidetaan.
Kyllä. - Mutta semmoinen rytmitys on ihan hyvä.
Millaista on työskennellä israelilaisessa sairaalassa, -
olet ollut useassakin. - Aika pitkälti samantyyppistä kuin Suomessa.
On kulttuurilliset erot, sitä voi kuvata se, että leikkauksen -
ja sydänleikkauksen jälkeen omaiset odottaa leikkaussalin ulkopuolella.
Miten leikkaus on mennyt. Suomessa on harvinaista odottaa.
Totta kai tarvittaessa soitetaan omaisille ja kerrotaan miten meni.
Siellä se oli rutiinia, että omaiset odottaa.
Joskus jos druusiheimosta oli potilas, -
niin saattoi olla 20-30 tai jopa koko kylä -
odottamassa leikkaussalin ulkopuo- lella sitä, miten leikkaus on mennyt.
Tunteet osoitetaan hyvässä mutta myös negatiiviset tunteet -
tuodaan hyvin avoimesti ja joskus äänekkäästi esille.
Se että tietysti omaiset osallistuu hyvin aktiivisesti potilaan hoitoon.
Se on hyvä asia. - Onko yhteisöllisyys jotenkin konkreettisempaa?
On ja varsinkin juutalaisessa kulttuu- rissa yhteisöllisyys on voimakasta -
siksi, että kun eletään tietoisuudessa ja todellisuudessa, -
että koko ajan kulkee vierellä se, -
että elämä saattaa joltakin -
siihen kuuluvalta yllättäen katketa.
Joko sairauden tai kun armeijassa on nuoria poikia ja tyttöjä.
He maksavat hintaa turvallisuudesta.
Kun olet kohdannut työsi takia monenlaisia ihmisiä -
niin millä tavalla on tullut esille juuri tämä -
kriittinen tilanne, milloin Hamasin milloin pohjoiseen suuntaan -
ja niin poispäin. Näkyykö se jollakin tavalla?
Sillä tavalla, että kun tutustuin juutalaisiin kollegoihin -
ja ystäviä on siellä, niin he haluavat elää rauhassa.
Se on heille itsestään selvä mutta he joutuvat -
johtuen ihmisistä ympäröivissä valti- oissa, jotka haluavat sille pahaa.
He joutuvat elämään sen asian kanssa -
ja miettimään käytännön elämää niin, -
että kun tulee konflikti pitää suojautua.
Toisaalta näin tässä sairaalassa sen, että riippumatta siitä -
oletko juutalainen, arabi/muslimi, -
kun tehdään mielekästä työtä yhdessä, niin ei ole aikaa kinastella.
Suomessa puhutaan aika vähän siitä mutta tiedetään, -
että Israel haluaa auttaa, -
on se sitten mitä rotua tahansa yhtäläisesti.
Se tuli hyvin selkeästi esille, että potilaat ovat samanarvoisia.
Heistä pidetään hyvää huolta ja he saavat kaikki hyvän hoidon.
Eikö Gazan sodankin aikana potilaita tuli Israelin sairaaloihin hoitoon.
Sekä lapsia että aikuisia samoin Syyriasta ja he saivat hyvän hoidon.
Miksi he tekevät näin?
Mielestäni asia on niin ja tuovat itsekin esille sen, -
että he kunnioittavat elämää niin paljon. Se näkyy siinäkin, -
kun on vammaisia ihmisiä, niin heitä kohdellaan erittäin hyvin.
Heille järjestetään hoidot. Elämän kunnioitus ja arvostus on suuri.
Kun ajattelee sitä, että he eivät ajattele, -
että se maksaa tai kuka maksaa vaan lähtökohta on auttaa ihmistä.
Kyllä. - Kun siellä on varmaan erilaisia kollegoita, lääkäreitä -
kirurgeja niin millä kielellä te kommunikoitte.
Englantia osaavien kollegoiden kesken englantia.
Oli kollegoita, jotka osasivat venäjää mutta ei englantia -
niin sitten hepreaksi. Piti opiskella hepreaa lähtiessä ja siellä ollessa.
Olet ollut Haifassa, joka on lähellä Länsirantaa.
Varmaan olet törmännyt keskusteluun siitä millä tavalla, -
jos kahden valtion malli tulisi niin miten realistista se voisi olla?
Näen sen niin, että se ei ole ollenkaan realistista.
Kun muistelen Suomen historiaa, kuinka Stalin yritti mennä -
ja katkaista Suomen kahtia, mennä Ouluun -
mutta onneksi se ei onnistunut.
Tässä on vähän samanlainen sotilasstrategisesti, että jos -
Länsiranta annettaisiin arabeille.
Käytännössä terroristijärjestöille nehän ne hallitsee sitä.
Siinä on ihan samanlainen ajatus. Ei se ole rauhaa rakastava järjestö.
Heidän perustuskirjoissaan on se, että he haluavat tuhota Israelin.
Se johtaa katastrofiin.
Olet keskustellut arabin kanssa, että voiko arabimaa olla demokraattinen.
Arabikristitty, jonka ravintolaan 2000-luvulla tehtiin pommi-isku.
Ekstremisti, jihadisti tyyppisen henkilön toimesta.
Hän itse sanoi, että demokraattinen arabivaltio ei tule onnistumaan.
Mistä se mahtaisi johtua? Onko mitään ajatusta.
Taustalla on varmaan -
islamistinen ajattelu.
Vaikka iso osa muslimeista on rauhaa rakastavia -
mutta joukossa on ekstriimejä niin paljon -
tai tietty määrä ja ne hallitsee ja saavat sellaisen sorron aikaan.
Se tulee esille toistuvasti niin kuin nyt viime päivinä.
Se on vihan uskonto, halutaan tappaa.
Tämän onkin hyvin mielen- kiintoinen keskustelunaihe.
Sanotaan vaikka 90 % olisi rauhaa rakastavia -
mutta kun 300 miljoonasta Israelin ympärillä 10 % on -
30 miljoonaa niin eihän sellaista vastaan voi kunnolla taistella.
Se ajattelutapa on niin erilainen.
Me helposti ajatellaan Suomessa, että jos olemme kahnauksissa -
annan sinulle maata niin ajattelet, että hienoa nyt eletään rauhassa.
Mutta ei mene niin vaan se joka saa maata ajattelee, että tämä on heikko.
Nyt haluamme vallata lisää. - Eli ottaa kaikki.
Ottaa kaikki eikä kuitenkaan pystytä sitä hallitsemaan.
Kun tiedämme, että Israel on ajan kello -
ja Jumalan omaisuuskansa -
niin siinä tämä konflikti, -
riski ja se asetelma, se vaan säilyy. - Kyllä.
Mutta Kari, nyt kello on mennyt, että pyytäisin sanomaan katsojille -
mitä nyt koet sanoa. Ole hyvä.
Okei. Mulla on mielessä on 2 asiaa.
Haluaisin tuoda omakohtaisen kokemuksen -
näkemyksen, että 2010 keväällä olin työmatkalla Israelissa.
Sattui tämä tuhkapilvi Islannista ja jouduin jäämään pidempään -
kuin 3 päivää. Siitä tuli toista viikkoa pitkä reissu.
Oli kaatuneitten sotilaiden muistopäivä.
Kävin erään perheen kanssa muistotilaisuudessa ja tajusin, -
kuinka kovan hinnan he joutuvat mak- samaan siitä, että on turvallista elää.
Turistina ja koko maa, ketkä siellä elää, niin juutalaiset kuin arabit.
He kantavat kovan hinnan.
Silloin, vuonna 2010, 23.000 nuorta miestä ja naista oli menettänyt -
sodissa ja raja- kahakoissa, partiointitehtävissä henkensä.
Ne oli hyvin liikuttavia nämä kirjeet, joita he olivat kirjoittaneet kotiinsa.
Toinen asia, kun eräs messiaaninen juutalainen USA:sta -
oli muuttanut sairaala Rambamiin, -
kertoi, että olisi tosi tärkeätä kertoa juutalaisille heidän Messiaastaan,
joka oli juutalainen, Jeesus.
Että me ei pelkästään tueta Israelia, halutaan heille hyvää -
ja rukoillaan rauhaa, mutta tulee kertoa siitä,
että Hän on se Messias, joka on tuleva. Se on tosi tärkeä juttu.
Se on ollut vaikea asia minulle kollegoille välittää -
mutta emme voi laistaa sitä asiaa, koska se on asia, -
joka heidät pelastaa. Nämä asiat halusin sanoa.
Kiitos Kari, että tulit kertomaan työstäsi -
täällä Suomessa kuin myös Israelissa.
Myös se, että Israel on sinulle rakas maa.
Haluat siunata sitä omalla ammattitaidollasi.
Kiitos ja hyviä vuosia Meilahdessa -
mutta myös varmaan Israelissa tulet aika usein poikkeamaan. - Kiitos.
Olet juuri katsonut "Isännän Pöydässä" ohjelman.
Mikäli ohjelmasarja on koskettanut -
voit olla tukemassa tämän ohjelmasarjan tuottamista.
Voit soittaa numeroon 0600-10077
tai voit lahjoittaa pankkitilille ruu- dussa näkyvällä tili- ja viitenumerolla.
Kiitos.
Tekstitys: Mauri Porkola